TELEFON PANA HARRIGANA
„Když si nás Bůh přeje potrestat,
vyslyší naše modlitby.
To napsal Oscar Wilde.
My jsme tu knihu nečetli.
Ale možná jsme měli.
Harlow ve státě Maine vlastně není město, ale vesnice.
A pořád stojí, i když jsem se odstěhoval.
Tamní budova základní školy má šest tříd.
Je tam obchůdek,
kde prodávají potraviny a stírací losy.
Gates Falls je nejbližší větší město.
Táta si tam oblíbil restauraci U Mondella.
Chodíme tam, když získá ocenění prodejce měsíce.
Což už se nestává tak často jako dřív.
Od máminy smrti.
V Harlow je taky jezero se skalními římsami,
kde borovice ustupují holé skále,
což je konečná pravda Nové Anglie.
Ale než začnu mluvit o losu s výhrou,
o podělaným Kennym Yankovichovi a o tom, jak všichni umřou,
řeknu jak to, že jsem pracoval pro pana Harrigana.
Začalo to v kostele.
Druhá kniha Samuelova, verše 19 a 20.
„Ozdoba tvá, Izraele, skolena leží.
Tak padli bohatýři.
Neoznamujte v Gatu,
nezvěstujte to v ulicích Aškalónu,
jen ať se neradují dcery Pelištejské.
A dcery neobřezanců ať nejásají.“
Děkuji, Craigu.
A nyní se podívejme blíže, co nám tyto verše vlastně říkají.
Jaké je poselství Božích slov…
Od toho dne jsem přemýšlel,
co když…
proč já?
Proč si vybral mě?
John Harrigan byl nejbohatší muž v Maine. Miliardář.
Rád bych si promluvil s vašim synem.
Ztrácel zrak.
A chtěl si najmout někoho k předčítání.
Našly by se i jiné, starší děti.
Lepší čtenáři.
Bylo to proto, že věděl, že pět dolarů na hodinu bude lákavé
pro chlapce, který hledá příležitost, jak se dostat z domu.
Nebo něco jiného?
Něco čemu přijdu na kloub.
Zdravím, jmenuji se…
Já vím, kdo jsi.
Až dozadu, doprava.
„…neb jen vášeň je k tomu probuzená.
A když je vášeň mrtvá nebo chybí,
potom je velkolepý tep krásy nepochopitelný.
MILENEC LADY CHATTERLEYOVÉ
Je i opovrženíhodný.
Vřelá, živá krása kontaktu je mnohem hlubší než krása moudrosti.“
„Co jsou vůbec peníze? Vlastně, otče, co zmůžou?
Pan Dombey si přitáhl židli na své původní místo
a poplácal ho po hlavě.
To časem určitě pochopíš, synku, řekl.
DOMBEY A SYN
Peníze, Paule, zmůžou všechno.
Moc se mi po ní stýskalo,
mému tátovi chyběla ještě víc.
Bez ní působil…
smutně a… prázdně.
Jako kluk jsem to vnímal po svém.
Jako bych za máminu smrt nějak mohl.
Jako bych za ni byl zodpovědný.
Jako bych ji řídil.
A pokud tomu tak bylo,
mohl jsem jí zabránit.
- Copak to děláš? - Nic, promiňte.
Co tě tak zajímá?
Chceš se zeptat?
Ptej se, odpovím ti.
Co je v té komoře?
Tajemství.
Strašlivá tajemství.
„Prožil znovu svůj život a každý detail touhy, pokušení…
SRDCE TEMNOTY
…a odevzdání se během tohoto okamžiku poznání.
Šeptem vykřikl při představě, nějaké vizi,
vykřikl dvakrát.
Výkřik nebyl víc než nádech.
Ta hrůza. Ta hrůza.“
Ta hrůza.
Rozumíš tomu, co jsi přečetl?
Rozumíš tomu, co Conrad říká?
Myslím, že ano.
Mhm.
Je den výplaty, Craigu.
Díky.
Čtete si, když tu nejsem?
To… Jenom to.
A není to nuda?
Nuda?
Finance jsou pro mě vzrušující.
Pamatuješ na Dombeyho a syna?
Druhá kniha, kterou jsem četl.
Dombey chtěl pomoci synovi
pochopit, že… že skutečná hodnota peněz nejde vyčíslit.
Skutečná hodnota peněz
se měří mocí.
Ale ten chlapec se ptal,
proč peníze nezachránily maminku.
A otce, jestli jsou peníze kruté.
Mohou být kruté, využity správně.
BEZCITNÝ A VYPOČÍTAVÝ
John Harrigan nebyl oblíbený.
Byl sirotek, nikdy se neoženil, byl bezdětný.
A neměl vztah ke členům rodiny, kteří mu zbyli.
Možná proto působil tak osaměle.
DALŠÍ SEBEVRAŽDA U HARRIGANA
Možná si tu osamělost vybíjel na ostatních.
NA CO HARRIGAN SÁHNE, TO ZEMŘE
Pocit, kterému jsem rozuměl.
S POZDRAVEM PAN HARRIGAN
Tvoje máma si myslela, že loterie je hazard.
Kdyby věděla, že pracuješ u Harrigana a stíráš Rudé ďábly,
obracela by se v hrobě.
Dobře. Do toho.
- Kam to jdeš? - Pro šťastný desetník.
Ten byl první.
Ale od toho dne
mi byly každý rok adresovány čtyři obálky.
Na Valentýna,
na narozeniny v září, na Den díkůvzdání
a na Vánoce.
Tak nic.
Je to lakomec, dává ti mrzký peníz a mizerné prémie.
Jeden los s Rudým ďáblem za dolar od Howieho.
To, co jsi předtím řekl o mámě,
co jsi tím vlastně myslel?
- Co? - Že se obrací v hrobě.
Och, um…
To se tak říká.
Myslím, že to znamená, že jakmile je člověk pochovám,
neměl by se starat o věci nad zemí.
O svět živých.
Dobře.
„‚Tak jo, děcka,‘ řekl Rocky do mikrofonu.
‚Dáme si malý sprint na závěr.‘
‚Svižně,‘ řekl orchestru
tleskajíc rukama a dupajíc na pódiu.
Udržoval takt s hudbou.
Hosté v tu chvíli také tleskali a dupali.
KONĚ SE PŘECE STŘÍLEJÍ
„Všichni jsme se zmítali uprostřed parketu.
Všichni sledujeme minutovou ručičku.
A najednou klučina z páru číslo 18
začne fackovat svou partnerku.
Levou rukou si ji přidržoval.
Pravou rukou ji mocně fackoval z obou stran.
Ona nereagovala.
Byla zcela bez života. Párkrát se zakuckala,
a pak se sesula na podlahu.
Rozhodčí zapískal a všichni hosté poskočili vzrušením.
Účastníci tanečního maratonu nemusí být připraveni…“
To stačí.
Při prvním čtení jsem nechápal význam názvu.
A co podle tebe znamená?
No, že když mohou být koně v bolestech zbaveni utrpení,
proč by stejný dar nebyl dopřán lidem?
Je to dar smrti.
Navždy se zbavit bolesti a…
utrpení.
A starostí.
Pět let jsem mu třikrát týdně četl a vynechal jsem jen jednou,
kvůli jarní chřipce.
Bylo mi to líto, protože mě napadlo,
jestli náš čas není vrcholem jeho týdne.
Dávám mu, na co se může těšit, pro co může žít.
Když harlowské děti vyrostou,
nastoupí na střední školu v Gates Falls,
v Harlow žádná není.
Starší bratr Billyho Ueberrotha, Mike, nebo U-boat, jak mu říkali,
už touhle zkouškou prošel a vyšel z ní bez úhony.
A souhlasil, že nám vše ukáže, když zaplatíme.
VÍTEJTE ZPÁTKY, STUDENTI!
Super.
Chlapci a děvčata, ukážu vám, kde jsou pohřbená těla.
A stát.
Věnujte mi pozornost.
Nebezpečí před námi. Nejdřív nalevo.
Nezírejte. Tam se neodvažujte.
Ledaže byste chtěli monokl, rakovinu plic, nebo tetování.
Šikana je sice na Gates Falls High zakázaná,
ale to neznamená, že neexistuje.
Musíte se zocelit a osvojit si chladný a zlý pohled.
Nenechte si nic líbit.
Jinak tu zažijete pekelný roky jako ve vězení.
Buďte nenápadní vězni.
Díky, U-Boate!
A nemysli si, že se to všechno netýká tebe, Margie!
Tyhle starší holky jsou zlý jako krajty.
Neútočej sice najednou,
ale rády z tebe v průběhu roku ždímaj život.
Vyhejbej se jim.
Poslední zastávka je tady.
Školní jídelna. Tady se scházej oblíbenci.
Všichni maj smartphony.
Motoroly z Číny a Samsungy u stolu támhle v rohu.
A tamto je celý Apple stůl.
Vždyť…
iPhony teď uvedli na trh. Kde je vzali?
Pochop, jsou to oblíbenci.
Potřebujem mobily.
Když vyrůstáte na malém městě a objeví se nové tváře,
váš vesmír se rozšíří.
Jako by byla objevena další planeta s mimozemšťany.
Někteří jsou přátelští.
Zato jiní, jako by je k vám přitahovala temná síla,
aby vás neměli rádi, a bezdůvodně.
Hej! Čau. Jak se vede? Už jsme se viděli, skrčku.
Tumáš.
Koukni dovnitř.
Krém na boty?
Všichni prváci leští a ty teď vyleštíš moje.
- Musím na hodinu. - Ne. Nejdřív mi vyleštíš boty.
- Ne. - Ne je chyba, kterou nechceš.
Buď mi vyleštíš boty, nebo sežereš tuhle plechovku…
Hoši.
Máte nějaký problém?
Ne. Kdepak.
Co je v tom pytlíku? Není to nádobíčko na šikanu?
Ne.
- Musím na hodinu. - Počkat.
- Tvé jméno? - Ehm, Craig.
Co je v tom pytlíku?
Ehm…
Je…
Je tam půlka sendviče, ptal se jestli si dám.
Hm.
Dobře.
Budeš toho litovat.
Zachránil jsem ti krk, měl bys mi poděkovat.
Na to ti kašlu, zobáku.
Vždyť mě vůbec neznáš, co jsem ti provedl?
Chtěl jsi mě napráskat.
Měls jít leštit, skrčku.
Měls leštit.
Hele, kdo přišel.
První den na střední. Jak bylo?
Dobře.
Nic víc? Jen dobře?
Tak jo. Fakt skvěle.
A máš… všechny pomůcky?
Jo.
- A co učitelé jsou fajn? - Jasně, tati. V pohodě, jasný?
Jo, jasný.
Kdybys cokoli potřeboval, tak…
Mhm.
Tati?
Jo?
Pořídíš mi mobil?
Na co potřebuješ mobil?
Třeba kdybych potřeboval pomoc nebo volat na tísňovou linku.
Žijeme v městečku, kde stačí zakřičet a ukážou se.
Jo.
„Jurgis by na ty věci přišel sám, kdyby tam zůstal dost dlouho.
Byli to muži, kteří dělali špinavou práci.
Tak nebylo možné je oklamat.
„Vystihli ducha místa a dělali to, co ostatní.
Jurgis tam přišel
a myslel si, že bude užitečný a stane se z něj zkušený muž.
Ale brzy zjistil, že se mýlil…
DŽUNGLE
…v Pekingtownu nikoho nepovýšili, že by odváděl…“
Už dost.
D… Dost.
Nemůžu.
Už jsem zapomněl, jak strašně pohrdám
těmi socialistickými kecy.
Takže se Sinclair mýlil a člověk se může prosadit,
když bude pracovat a řídit se pravidly?
Craigu, Craigu, Craigu.
Nechápej mě špatně.
Obdivuji tvrdou práci.
Mám rád chytrou práci.
Ale musíš být velmi soutěživý, abys přežil.
Být jedničkou, to chce odvahu.
Musíš být bezohledný.
Nepros o to, co potřebuješ.
Žádej… Ne, ne! Nežádej.
Požaduj to, co chceš.
- Pane Harrigane? - Ano?
Pokusil se vás v životě,
někdo v práci,
šikanovat, nebo využít někdy?
Ano. Každý den.
Jak jste reagoval?
Tvrdě.
Podívejme.
Páni.
To je…
Hm? Vezmu si ho, až půjdeme příště k Mondellovi.
Taky jich tam pár máš.
Nejdřív otevři malý, můj si nech nakonec.
Pan Harrigan.
Páni, co to asi může být.
Překvápko.
- Hned, jsem tu. - Jo.
Vyhrál jsem.
- Vážně? Kolik? - Tomu neuvěříš.
Milion.
Tři tisíce dolarů!
Tak… Tak tomu říkám výhra.
No teda. Tohle bude těžké trumfnout.
Možná jsi měl nejdřív rozbalit můj.
Jo…
- Jo. - Tati.
No…
Nemáš zač.
Ta holka v obchodě mi pomohla. Je nastavený, nabitý a připravený.
Komu zavoláš?
Mm.
- Haló? - Veselé Vánoce, pane Harrigane.
- Craigu? - Tady Craig, jo.
Odkud voláš? Zníš jako z odvrácené strany měsíce.
Volám ze svého mobilu.
Ale ne, ne. Vždyť jsou plné radiace.
Čím posloužím?
Jen jsem vám chtěl zavolat, že váš dárek, ten stírací los, vyhrál.
Tři tisíce dolarů.
Ach, no.
No, tak konečně se to vyplatilo.
Díky.
Ehm, bylo hezké, že jste mi ho dal.
Maličkost. Ehm…
Víš, rozdávám je přátelům.
To je všechno, Craigu?
Jo, nejspíš jo.
Veselé Vánoce.
Veselé V…
Vrátit se po prázdninách je vopruz!
- Kam spěcháš, Craigu? - Jo, kam to jdeš?
Co?
Nekecej!
Margie, Billy a U-Boat dostali telefony krátce na to.
Ale já měl jediný iPhone a Billy s U-Boatem se dělili o Razera.
Díky.
Craigu.
Chtěl jsem si s tebou o něčem promluvit.
Máme tuhle dohodu už… už hodně dlouho
a přijde mi, že jsi teď úplně jiný člověk,
než když jsme začínali.
Moje otázka zní,
proč sem za mnou stále chodíš?
- Chcete, abych přestal? - Ne, ne, ne.
Tak… co?
Jistě jsou tu sportovní kluby a dívky, které znamenají lépe strávený čas.
A přesto jsi tu, tři dny v týdnu.
Proč?
Je to z nějakého pocitu… povinnosti?
Vůbec ne. Ne.
Proč tedy?
Náš společný čas si užívám.
Proč?
Chodím sem, protože…
mám rád vůni vašich knih.
Protože mě baví naše rozhovory.
Chodím sem proto, že když čtu nahlas dává…
mi to pocit moci, který mimo místnost nemám.
Chodím sem, protože chci.
Tak ve čtvrtek.
Policie prozatím nemá žádnou stopou vedoucí k pachateli…
Vím, co chci s penězi z loterie.
Dáš si je stranou na studia, jak jsme se dohodli.
No, říkal jsi, že většinu si dám stranou na vysokou.
Jak často si něco koupím?
Téměř nikdy.
No, vím, co chci dělat se zbytkem.
- Dobrý den, Pete. - Dobrý.
- Ahoj, Edno. - Ahoj, kluku.
Děkuji.
Tady jsi.
- Pane, něco jsem vám přinesl. - Ale já nic nepotřebuji.
Díky
Oceňuji tvůj sentiment.
Ale ne.
- Raději ho věnuj svému otci. - Věděl, že to řeknete.
Je to moudrý muž.
Henry David Thoreau
řekl:
„My nevlastníme věci. Věci vlastní nás.“
Nemám televizi,
protože kdybych ji měl, trávil bych čas jen před ní.
V autě mám rádio, ale v domě ho nemám,
i když si čas od času
moc rád poslechnu country a western.
Kdybych ho měl,
promarnil bych víc času.
- Dobře, jenom bych… - Ne, ne, ne.
Začínám si přát, aby ten tvůj los nebyl výherní.
- Vidíte tohleto? - Mhm.
Tomu se říká ikony.
Tahle je pro burzu.
Já mám předplacený Wall Street Journal.
Jasně, ale ten neumí tohle.
- Jsou ta čísla v reálném čase? - Jo.
No možná mají minutu nebo dvě zpoždění.
To mě podrž.
Je to jako mít vlastní dálnopis, jako mívali magnáti ve svých sídlech.
Ano, a když si chcete přečíst deník nebo Forbes nebo cokoli, tak můžete.
„Barton Instruments oznamuje uzavření.“
Tady to není.
Ty jsou včerejší.
Dostanete je o den později, ale tohle…
tohle je dnešní.
Byl jsem arogantní, Craigu.
Nakonec si to přece jen nechám.
- Aspoň na chvíli. - To jsem rád.
Můžeš mi přinést telefon ze stolu?
No, můžete volat z tohohle.
- Ano? - Jo.
K tomu většinou slouží.
Prostě vytočíte číslo. Vyťukáte ho prsty.
- Máte čtyři čárky. - Čárky?
Kvůli té nové mobilní věži. No to je fuk.
- Je to lepší? - Jo, to je.
Chicku?
Tady John Harrigan.
Jo, volám z mobilu.
Chci provést úpravu našeho portfolia.
Ano.
- No? Byl rád? - Ne.
Říkal jsem to.
Byl nadšený.
A nastavím budík…
Při každé návštěvě jsem ho učil, jak má telefon používat.
Seznámil jsem ho s internetem.
S Yahoo! a Googlem.
Naučil ho psát zprávy a vytvořit schránku…
Momentálně nezvedám telefon,
ozvu se vám, pokud to uznám za vhodné.
Hm?
Momentálně nezvedám telefon,
ozvu se vám, pokud to uznám za vhodné.
- Nevím, jestli bych o to stál. - No výborně.
…a jak si telefon přizpůsobit.
- Dáme vám přezdívku. - Cože?
No… něco jako přezdívku.
Když mi budete volat nebo psát, to jméno se mi zobrazí na mobilu.
Chceš, abych si sám dal přezdívku?
Zkuste třeba to, jak vám říkají ostatní, prosím.
Noviny mi říkaly takhle, ale nebylo to myšleno jako kompliment.
Král pirátů. Hustý. Už vám někdo volal?
Ne. Prodejní nabídky a omyly.
Nemohl jsem ale vystát zvuk toho xylofonu.
Vybereme vyzvánění.
Ehm…
- Lepší? - Jo, lepší.
- Stejně to nezvednu. - I když to budu já?
Jak to poznám?
- Máte rád country a western, že? - Ano.
- A oblíbený song? - Těch je moc.
Tammy Wynette. „Stand By Your Man.“
Vyzvánění.
Tohle?
Jo, to je nádhera.
Poslouchej.
Tohle. Tak…
„Stand By your Man.“ Prosím.
Tak jo. Zavolejte mi. Jsem v oblíbených.
Jo, poznáme, když ten druhý zavolá.
Ano, dobře.
Tak, co si dnes přečteme?
V pořádku?
Ne.
Ne, něco mi dělá starosti.
Možná mi to vysvětlíš.
Už celý měsíc čtu články na telefonu.
A všechny byly zdarma.
Mm. Jo.
Ne, čtu zadarmo něco, za co lidé platí peníze.
Skvělé, že?
Ale kdepak.
Rozdávání informací je totiž v rozporu se vším, čemu rozumím,
pokud jde o úspěšné obchodní praktiky.
Tahle celosvětová síť je jako prasklý vodovod.
Ale místo vody chrlí informace na všechny strany.
Nerozumím tomu. Je to návnada, nebo co?
Ptám se, Craigu.
Je to jako Fryeburgská pouť,
kde první hra bývá zdarma.
A my jsme pořád jen u první hry.
Fryeburgská pouť.
A na těchto stránkách nejsou žádné reklamy.
Reklamy jsou přece krví novin.
Jak mohou přežít?
Nemyslím, že je to návnada.
Podle mě je to vstupní droga.
Už si totiž všiml,
že mé odpovědi na Googlu se týkají finančních informací.
Přesně ví, co chci.
Co se stane, až vodovod zavřou.
Žádné volňásky.
Nepravdivé informace budou běžně přijímány jako pravdivé.
A co se stane, až tohle začnou využívat k šíření dalších a dalších nesmyslů.
Noviny, novináři, politici.
My všichni musíme mít z této věcičky velký strach.
Jdu pomoct Peteovi.
Zíral na telefon jak do magické koule.
A toho dne během několika sekund
předpověděl budoucnost.
Budoucnost internetu, budoucnost zpráv, falešných zpráv,
sociálních médií, firewallů a spamů,
Juliana Assange a Edwarda Snowdena…
a světa.
Dobré ráno, Craigu.
Ach, dobré ráno.
PĚKNÝ SVETR
DÍK
To je smartphone?
Dokonce iPhone.
No vida ho, zbohatlík.
- Chceš vidět můj? - Jasně.
Je fakt super, má totiž obří…
Och…
Jasně, žádný nemám.
Um…
Ukážeš mi svůj?
Ehm, dobře.
Díky.
Och.
Hustý.
Chytej!
„To je začátek nového příběhu.
Příběhu o postupné obnově člověka.
ZLOČIN A TREST
Příběh jeho postupné regenerace
při přechodu z jednoho světa do druhého.
O jeho zasvěcení do nového, neznámého života.
To by mohl být námět na nový příběh, ale náš současný… už skončil.“
Omlouvám se, nepokoušej mě, satane.
Dobrá.
Občas si moc rád přečtu ponurý ruský román.
Sáhni do prostřední zásuvky mého stolu a podej šekovou knížku.
Děkuji.
Našels?
Díky.
To je novinka, Ta láhev. V pořádku?
No používám ji hlavně v noci.
Chtěl jsem se na něco zeptat.
Mhm.
Proč jste se přestěhoval?
Do Harlow.
Mohl jste žít kdekoliv.
Jako člověk, který strávil život ve městě,
jsem chtěl žít na venkově.
Díval jsem se na spoustu míst a nakonec jsem vybral Harlow.
Jsou tu výhledy,
ale žádný z nich velkolepý.
Velkolepé výhledy přitahují lidi.
A zrovna já lidi moc nemusím.
Nikdo mě už o nic nežádá.
Chtěl jsem místo, kde…
po mně nikdo nebude nic chtít.
Když někdo požádá,
téměř bez výjimky…
odpovím.
A ty? Je nějaké jiné místo, kde bys chtěl žít?
No, možná Los Angeles.
Možná bych mohl psát pro filmy.
Někdo to nejspíš dělat musí.
A toužil bys po domově?
Chtěl vidět tvář otce, položit květiny na hrob matky?
Jo, já… Čas od času bych se vracel.
Pokud se na to Bohem zapomenuté místo vydáš
a vstoupíš do toho podniku,
věz, že je to těžké a nespravedlivé
a uděláš si nepřátele.
Bůh je mi svědkem.
Jo, já vím.
Craigu, potřebuju, abys mi něco slíbil.
Dobře.
Až jim zkřížíš cestu,
bez váhání je vyřídíš.
Tyhle nepřátele.
Vyřídím.
Bez váhání.
A nepocítíš ani špetku viny za to, že jsi to udělal.
Slib mi to.
Slib mi to!
Dobře.
To slibuji.
Dobrá.
Díky, pane.
Rádo se stalo.
To všechno.
Připadal mi děsivý i vzrušující.
I ve svém oslabeném stavu měl sílu.
Možná byl i nebezpečný.
Ale já byl přítel.
Řekl to.
A podle nedotčených stíracích losů v jeho šuplíku
jich asi moc neměl.
DĚKUJU ZA PŘÁNÍ A STÍRACÍ LOSY.
JE ČEST PRO VÁS PRACOVAT.
Pane Harrigane?
KRÁL PIRÁTŮ
Pane Harrigane?
Pane?
Omluvíte mě? To je syn.
Craigu?
Jde…
Jde o pana Harrigana.
Myslím, že je mrtvý.
- Nedýchá. - Kde je služebnictvo?
Je…
Je úterý, není…
Není… Není tady.
Dobře, poslouchej mě.
Počkej tam…
Jdi ven, počkej tam a já zavolám sanitku, ano?
„Byly to ty nejlepší časy.
I nejhorší časy.
Byl to věk moudrosti a věk hlouposti.
PŘÍBĚH DVOU MĚST
Byla to éra víry.
Byla to éra nedůvěry.
Byla to doba světla, bylo to období temnoty.
Bylo to jaro naděje a byla to zima zoufalství.
Měli jsme před sebou všechno a neměli jsme nic.
Všichni jsme šli přímo do nebe.
Všichni jsme šli přímo opačným směrem.“
Jdu si lehnout.
Sakra.
BUDOU MI CHYBĚT NAŠE SPOLEČNÁ ODPOLEDNE.
„Veškerá hořkost, hněv, zuřivost, křik i urážky
ať vás opustí spolu se záští.
Buďte k sobě navzájem laskaví a milosrdní.
Odpouštějte si.
Tak jako Bůh v Kristu odpustil vám.“
Chceš ho naposled vidět?
Chci počkat. Být poslední.
Máš čas. Nespěchej.
Měl na sobě oblek, který jsem neviděl,
a ten pohřebák ho nalíčil, aby vypadal zdravě,
až na to, že zdraví lidé neleží v rakvi se zavřenýma očima.
Rozpomeň se, Hospodine, na své slitování,
na své milosrdenství…
Pan Harrigan byl pohřben blízko mé matky.
U jejího hrobu jsem byl jen jednou.
Táta každý týden, ale já se držel stranou.
Asi proto, že kdybych ji navštívil…
došlo by mi, že odešla navždy.
S Johnem Harriganem to nebylo snadné.
Ale vím, že byl dobrý člověk.
Zajímalo by mě, jestli by ho překvapila dnešní účast.
Děkuji, Chicku. Děkuji, že jste přišli.
Bůh vám žehnej.
Děkuji.
- Děkuji. - Spánembohem.
S dovolením. Jsi Craig, že?
Ano, pane.
Jsem Chick Rafferty. Mám na starost… měl jsem, finance Johna Harrigana.
Doufal jsem, že tě zastihnu,
jde o to, že ti náleží něco od pana Harrigana
Já… já…
Jeho právníci se ti ozvou asi do týdne.
- Mám průšvih? - Jo. O co se jedná?
Je to dobrá zpráva. Um…
No, tohle by mělo vše vysvětlit.
Dostal jsem to před dvěma měsíci,
abych vám to schoval pro správnou příležitost.
Tak hezký zbytek dne.
Co?
Možná budeš v závěti.
Mám to otevřít hned?
„Craigu, pokud tohle čteš, umřel jsem.
Zanechal jsem ti osm set tisíc dolarů v trustech.
Správci jsou tvůj otec a Charles Rafferty.
Můj obchodní ředitel bude vykonávat funkci exekutora.
Podle propočtů by ti částka měla vystačit na čtyři roky studia.“
A postgraduální studium, které si vybereš.
Mělo by ti zbýt dost na to, abys mohl rozjet svou kariéru.
Mluvil jsi o scenáristice, a pokud je to to, co chceš,
pak se jí samozřejmě musíš věnovat,
ale věz, že to neschvaluji.
O scénáristech koluje vulgární vtip.
Nebudu ho zde opakovat.
Ale rozhodně si ho najdi na telefonu.
Klíčová slova „scénárista“ a „hvězdička“.
Filmy jsou slabé,
zatímco knihy, ty dobré,
jsou věčné, či se k tomu blíží.
Přečetl jsi mnoho dobrých, ale další budou napsány.
To je vše, co řeknu.
I s výdaji na školu může tvých 800 000 narůst na milion
či víc, než dosáhneš 26,
kdy fond vyprší
a ty zbytek utratíš, či investuješ podle uvážení.
P. S. Naše odpoledne mi budou také chybět.“
Copak je?
Jako bys viděl ducha.
BUDOU MI CHYBĚT NAŠE SPOLEČNÁ ODPOLEDNE.
Momentálně nezvedám telefon.
Ozvu se vám, pokud to uznám za vhodné.
Chybíte mi, pane Harrigane.
Vážím si peněz, které jste mi dal, ale vrátil bych je,
jen abyste tu byl se mnou.
Vím, že to asi zní jako lež, ale… není.
Vážně.
Jsi vzhůru?
- Jo, jo. - Chystám snídani.
KRÁL PIRÁTŮ
Tati!
Není mrtvý. Pan Harrigan odepsal v půl třetí ráno.
- „C-C-C?“ - Musíme ho vykopat.
- Pohřbili jsme ho zaživa. - Co?
Musíme tam někoho dostat. Musíme sehnat buldozery a nakladače…
Dost, dost, dost. Co to do tebe vjelo?
- Dal jsem mu mobil do rakve. - Proč jsi mu dal mobil do rakve?
Vím, že jsem neměl a je to divný, ale dal a teď tohle.
No, musí to jít nějak vysvětlit.
Někdo se mu naboural do telefonu,
prostě ho naklonovali, jen si z tebe vystřelili.
Jestli je to žert, proč to není něco vtipného jako…
Um… „Pomoc jsem v bedně“?
Vlastně je to vtipné.
Proč jsou tam dvě A, moje iniciála? Nedává to smysl.
Musíme jít a zkontrolovat ho.
Ne, nemusíme a…
řeknu ti proč.
- Sedni si. - Ne.
Craigu, sedni si.
John Harrigan zemřel bez dozoru.
A kvůli tomu byla provedena pitva.
A zjistilo se, že zemřel na srdeční chorobu.
Rozřízli ho?
Ano.
Nerad ti to říkám, nechci, aby ti to vrtalo hlavou,
ale je to lepší, než aby sis myslel,
že byl pohřben zaživa.
Nebyl. Nemohl být.
Je mrtvý.
Chápeš to?
Jo.
Co tady děláš, chlapče?
Díky.
Jsi v pořádku, Craigu?
Ano.
Říkal, že ti něco přenechá.
- Nechal? - Ano.
Byl… velmi štědrý.
Postaral se i o mě a Petea.
Jo, byl to…
Dobrý člověk, viďte?
Jednal na rovinu,
ale běda, když ho někdo naštval.
Co myslíte?
Pamatuješ na Bilodeaua?
Bydlel v autokempu U Černého medvěda.
Ach, viděl jsem ho. A co je s ním?
Dělal tu zahradníka před Petem.
Byl v práci sotva osm měsíců, když ho pan Harrigan přistihl při krádeži.
Dusty se neomluvil, prostě odešel,
myslel, že to tím skončilo.
Omyl.
Co se mu stalo? Tomu Dustymu.
Víc neřeknu.
Chtěl by sis z domu něco odnést? Něco, co by ti ho připomínalo?
Ehm…
Nevím. Orchidej, třeba?
Drahoušku.
Vezmi si ji.
NA PRODEJ
Chick Rafferty si nechal Ednu a Petea, aby to tu udržovali.
Před domem se objevila cedule „na prodej“ od realitky.
Pár lidí se přišlo podívat.
Po všech zmatcích s hacknutým telefonem
se pro mě svět zpomalil.
Škola byla v pohodě a taky mě bavily hodiny.
Pokud se teď všichni pozorně podíváte…
Slečna Hartová učila přírodní vědy a byla nejlepší na škole.
Dokáže mi někdo říct, odkud pochází většina? Craigu.
Mořský život přispívá 70 % kyslíku.
Správně.
Podíváme se dál.
Kennyho Yankoviche nakonec vyloučili
za prodej trávy na škole.
Myslel, že jsem ho napráskal, ale ne.
Nemůžu říct, že by mi denní setkání s ním chybělo.
Jak bývá zvykem i na střední v Gates Falls se konaly školní akce.
A tou na konci prvního semestru byl zimní ples.
Jeden z těch seznamovacích večírků, kam holky zvou kluky.
Měl jsem tušení, že se mě Margie chystá pozvat.
Ale ona nebyla můj typ.
Doufal jsem, že dostanu lepší pozvánku.
TANCOVAČKA SE MNOU?
OUKEJ
- Musím si odskočit. - Oh, jdu s tebou.
Počkám tu.
Co to děláš?
- Nech mě. - Seš mrtvý.
- Já vím, že jsi mě napráskal. - Já ne, já…
Dělej!
Proč? Proč? Proč jsi to udělal, vole? Proč!
Dostaneš nakládačku.
Nechtěl jsem ti ublížit.
A jestli to někomu řekneš, je po tobě.
Craigu!
Tak. A je to.
Regino, řekni panu Taylorovi, že se vrátím za deset minut.
Ať zavolá Craigovu otci.
Víš, že to musím nahlásit, viď?
Byl to Yankovich?
Nebyl to Kenny,
což je dobře.
Kdyby to byl on, určitě by ho zatkli.
Už je vyloučený.
A pak by byl soud a já bych musel jít k soudu
a všichni by to věděli.
Hm.
A co když zmlátí někoho dalšího?
Podrž to.
Chci jen přežít.
Neboj, Craigu, přežiješ.
Tak, ukaž ten ret.
Um…
Ukaž.
- Vy ne… Au. - Promiň.
Vy nejste odsud, viďte?
Jsem z Bostonu.
No, vlastně z Lowellu, ale studovala jsem v Bostonu.
Hm. Kde?
Emerson.
- Copak? - Mm…
Ne nic. Jen…
voní to.
- Mýdlo. - Jo.
Jo, mýdlo z Booth Bay. Dá se sehnat v Gates Falls.
Je bezvadné, kup ho svojí…
Vlastně je jedno komu.
Hm. Díky.
Že jste mě ošetřila a mluvíte se mnou…
…díky vám je střední snesitelná.
Máte to u mě.
Ne, nic mi nedlužíš.
Dlužím.
Opravdu.
Kdo to byl, Craigu?
Prosím tě, nech toho, tati.
Nic mi není.
Jo. No…
Musíš si o tom s někým promluvit.
Pane Harrigane, to jsem já, Craig.
Já…
vím, že tohle neuslyšíte, ale…
dnes večer se něco stalo.
Jen jsem chtěl…
jen si potřebuju promluvit.
Dostal jsem slušnou nakládačku.
Od toho…
…no strašnýho pitomce, Kennyho Yankoviche.
Ehm, ale udělal jsem, co jsem slíbil.
Já…
vyřídil jsem ho.
No pokusil jsem se aspoň.
Ehm…
Ale byla to dobrá rána.
Tak dobrá, že se obávám, že po mně zase půjde.
Popravdě se docela bojím, že to neskončí.
A přál bych si, abyste tu byl a dal mi radu.
YANKO JE MRTVÝ
Vím, že je to jasná věc, ale…
tehdy mě poprvé napadlo, že všichni, i kreténi,
mají rodiče, rodiny, kterým chybí a oplakávají je.
Já hlupák si myslel, že můj zármutek je výjimečný.
Oznámení o úmrtí Kennetha Jamese Yankoviche
se objevilo v místních novinách až v úterý.
Stálo tam jen:
„Zemřel náhle, v důsledku tragické nehody.“
Craigu?
Hm?
- Oh. - Ne.
- Počkej chvilku. - Mám hodinu jinde.
Napíšu ti omluvenku.
Co je dnes s tebou?
Nic.
Neřekla bych.
Jde o Kennyho?
Dobře.
Jestli si myslíš, že máš něco s jeho smrtí…
Viděla jsem záznam.
Kenny byl bohužel kluk s vážnými problémy.
Problémy doma, problémy ve škole.
Měl psychické problémy.
Nevím, co se stalo.
Ale s tebou to nesouvisí.
Tak jo.
Utíkej, ať stihneš hodinu.
Craigu?
Rozhodně mě netěší, když zemře dítě.
Ale je fajn, žes to nebyl ty.
Slečno? Vy… věříte na duchy?
Ehm…
No, nejspíš ne, jste vědkyně.
Učitelka, ne vědkyně.
Jasně, ale víte jak.
Vlastně o takových věcech nerada přemýšlím.
Nikdy bych se nezúčastnila seance
a nezahrávala si s vyvoláváním duchů mrtvých.
Jak to?
Moje babička vždycky říkávala:
„Člověk by neměl volat, pokud nechce odpověď…
ne všichni duchové jsou svatí.“
Craigu.
Jdi už. Máš hodinu.
AUTOKEMP U ČERNÉHO MEDVĚDA
Nejsou doma.
Bydlí tu Bilodeauovi?
Myslím, že jo.
No a nevíte, kdy se vrátí?
Hned tak asi ne.
Hledám Dustyho Bilodeaua.
Cha, jo, tam, kde ho našli.
Kde ho našli?
Přišel o práci. Dělal pro nějakýho šmejda.
Vyrazil ho, musel žít na podpoře.
Rok marně sháněl práci.
A pak zajel autem do garáže v té stodole,
zavřel vrata a nastartoval.
JDI DO… H
Tohle nastříkal, než vjel dovnitř.
Nikdo neví, co to znamená.
Telefony bez nabíjení nemůžou zvonit ani…
přehrávat zprávy.
Nemůžou… odepisovat.
Ale váš ano.
Ehm, to vy.
Musím něco vědět, pane.
Musím vědět, jestli máte co do činění se smrtí Kennyho.
Vím, že jsem vám řekl, že mám strach, ale nechtěl jsem, aby umřel.
Tohle je šílený.
Jestli máte co do činění s jeho smrtí, tak…
zaťukejte na zeď.
Zaťukejte třikrát.
Craigu.
Když vám něco řeknu, zůstane to mezi námi?
Vlastně musí, viďte? Je to pravidlo.
Tvůj otec má pravdu.
Do telefonu se někdo naboural.
I učitelka má pravdu.
Jsem dobrý přítel otce Ingersolla ze Svaté Anny.
To je kostel, kde byl Kenny pokřtěn.
Řekl mi o té nehodě, o podrobnostech nehody.
Kenny se snažil pozdě v noci vyplížit z ložnice v prvním patře,
ale hodně pil.
Nejspíš uklouzl na střeše a spadl.
Byla to tragická nehoda. Toť vše.
Při nárazu si zlomil vaz.
Myslím, že je načase přehodnotit vztah ke tvému telefonu.
Pamatuješ, jak jsi četl Matouše 5:30?
„Svádí-li tě tvá pravá ruka, usekni ji a zahoď pryč.
Je pro tebe lepší, aby zahynul jeden tvůj úd…
než aby celé tělo přišlo do pekla.“
- Ahoj, můžu ti pomoct? - Chci se ho zbavit.
Dobře.
Tenhle si zamiluješ.
Přecházím na lepší jen kvůli pár divným zprávám.
Znáš odesílatele?
Znám, ale už se nevídáme.
První iPhony měly zvláštní závady.
Překotná výroba. Podle mě se zprávy nějak zasekly v softwaru
a občas se objevily.
Říkejme tomu duch ve stroji.
Ale ne svatý.
Co?
Nic.
Tak, číslo zůstalo stejné
a kontakty a informace ze starého telefonu jsem ti přenesl.
- Všechny? - Jo.
- Vždycky můžeš smazat ty, co nechceš. - Dobře.
Ohledně starého telefonu, máme tu charitativní program.
Kompletně ho vymažeme, vyčistíme a darujeme lidem, kteří potřebují nový,
ale nemohou si ho dovolit.
Dobře. Ehm…
No vlastně…
Já…
Já bych si ho vzal pro svou mladší sestru.
Dobře.
VOLÁM… KRÁL PIRÁTŮ
NELZE SE SPOJIT
Díkybohu.
Můžete věci schovat,
ale neutečete před nimi, ne tak úplně.
Sledují vás, šeptají do ucha, ujišťují se, že jste nezapomněli.
Nenechají vás spát.
Zajímalo by mě, kam se přestěhovali Yankovichovi
a jestli stále truchlí.
Zajímalo mě, jestli dům vydává zvuky, když tam nikdo není, aby je slyšel.
Volání, ozvěny.
Přemýšlel jsem, jestli se panu Harriganovi stýská.
Přemýšlel jsem, kým se stanu
a jestli mě to, co jsem udělal, poznamená.
Předurčí.
Vzali mě.
Přemýšlel jsem, jestli se to někdo dozví.
Doufám, že ne.
- Řidičák máš? - Jo.
Ehm…
- Tvoje nová adresa je na stole v kuchyni? - Jo.
Koukej si založit účet v knihkupectví,
co nejdřív,
kdyby jim došly zásoby.
Provedu.
Zimní kabáty.
Ne, vrátím se, tati, do zimy.
Budeš v pohodě?
Jo.
Já mám z tebe obrovskou radost.
Díky.
Mám tě rád.
Já tebe taky, hochu.
- Zavolej, kdyby cokoli. - Dobře.
Někdo řekl, že člověk nikdy neopustí domov,
ale že si ho vezme s sebou, kamkoliv se vydá.
Osobně doufám, že to není úplně pravda.
Některé věci bych opravdu rád nechal doma.
Aby mě nepronásledovaly do Bostonu,
který byl dvě hodiny a milion mil od Harlow.
Dostal jsem stipendium na Emersonu,
kde byl skvělý obor žurnalistiky.
Ahoj.
Jsem tu dobře?
Mým spolubydlícím v prváku byl Julien Summers.
Z Los Angeles. Studoval drama. Chtěl se stát filmovou hvězdou.
Je to nejdůležitější věc, kterou můžete dělat.
Hned jsem se ponořil do studia.
Měl jsem pocit, že to tátovi dlužím.
A jistě panu Harriganovi, který to celé zaplatil.
Ahoj, Craigu, mrkni se na tohle.
Měla by být fotka pod titulkem?
Takhle je to věrohodnější, nemyslíš?
- Jo, nejspíš. Dík. - Jo.
- Co je to za kraviny? - Od kamaráda.
Kamarád? Nebuď včerejší, vážně.
- Tati? - Ahoj.
- Co se děje? - Mám moc špatnou zprávu.
Titulek zněl: „Oblíbená učitelka zabita.“
A na začátku stálo: „Victoria Corrales Hartová,
učitelka přírodních věd na středí škole v Gates Falls
zahynula v neděli při čelní srážce.“
Po tom, co jsem odjel, se slečna zasnoubila
a právě ten den s ní byl její snoubenec.
Vyrazili na prodloužený víkend na návštěvu města Chester,
ubytovat se v rekreační chatě a nasát podzim.
Byli na cestě zpátky a téměř na hranicích státu New Hampshire,
když se přiblížili k Deanu Whitmorovi z Walthamu v Massachusetts.
Kde je její snoubenec?
Ještě v nemocnici. Chvíli si tam poleží.
Ten blbec, co to udělal, byl tak opilej, že vyvázl bez škrábance.
Čtyřikrát ho zatkli za řízení v opilosti, nemá řidičák.
Tohle mu fakt nesmí projít.
Neprojde.
Čtyřletý trest odnětí svobody bude odložen,
pokud bude obžalovaný souhlasit s půlroční odvykací léčbou.
Jenže prošlo.
Vyvázl bez trestu.
Léčebna, kam Deana Whitmora poslali,
připomínala spíš vyhlášené letovisko.
VOLÁM… KRÁL PIRÁTŮ
Pane Harrigane.
Chlápek jménem Deane Whitmore
zabil mou učitelku ze střední.
Byl na mol.
A naboural do slečny Hartové a jejího snoubence.
Byla dobrý člověk.
Pomohla mi, když jsem potřeboval.
On nedostal, co zasloužil.
Chci, aby zemřel.
Jakmile jsem ukončil hovor, začal jsem toho litovat.
Měl jsem výčitky.
Byl jsem vinen.
Říkal jsem si, že je to šílená představa.
Že je to nemožné.
Že se Deanu Whitmorovi nic nestane.
Že to hodím za hlavu.
MÍSTNÍ MUŽ NALEZEN MRTEV
ŽÁDNÉ PODROBNOSTI. PROBÍHÁ VYŠETŘOVÁNÍ.
Zdravím.
Co tu chceš?
Pracuju pro noviny v Bostonu.
Doufal jsem, že získám informace o někom, kdo se tu léčí.
Dojdi se zeptat na recepci.
Deane Whitmore.
Jo?
Chci vědět, jak zemřel.
Za informace zaplatím sto dolarů.
Dvě stě.
Zabil se.
- Jak? - Ve sprše.
Jak?
Vážně to chceš slyšet?
Ano.
Každý host má vlastní pokoj se sprchou.
Je tam hezky, luxus.
- Mnohem lepší, než co mám já. - Jak?
Prostě se udusil.
Před snídaní se nalokal šampónu, aby si namazal dráhu.
Pak vzal luxusní mýdlo a rozlomil ho.
Půlku hodil na zem a tu druhou si nacpal do krku.
Říkáte luxusní mýdlo?
Začíná na B.
Booth Bay?
Jo, jasně, tohle… Jak to víš?
A vzkaz na rozloučenou?
Ten napsal. Na papír jednu větu.
Jakou?
Vlastně docela milou. Takovou modlitbičku. Bylo to…
„Keep keep giving all the love…"
„…love you can.“ To není modlitba.
Není?
Je to text písně.
I když padáte, i když vidíte, že to přichází,
i když víte, že se to stane,
pořád vás to šokuje.
Nikdy to nepřestane,
neskončí to.
Jen… padáte.
„Ta hrůza.
Ta hrůza.“
Po vaší smrti jsem šel do vaší komory.
Té tajné komory.
Není to žádná hrůza, jenom vzpomínky.
Vaše tajemství jsou i moje.
Proto jste si na čtení vybral mě.
Zemřela vám matka, když jste byl chlapec.
Tak jako mně.
Věděl jste, jaké to je, cítit samotu.
Okusil jste to.
Tak jako já.
Proto jste se snažil zůstat v kontaktu.
Chvíli to trvalo, ale došlo mi to, pane Harrigane.
Co se mi snažíte říct ve zprávách.
Ehm…
C-C-C.
S-T…
znamená: „Craigu, stačí.“
Viďte?
Říkáte mi, abych přestal,
že vám ubližuji?
Pokud je to tak
a ubližuji vám, promiňte.
Mrzí mě to.
Nebo chcete, abych přestal, protože ubližuji sobě?
Je to proto, že vám na mně tak záleží?
Jestli ano, tak…
děkuji.
Díky.
Můžete už odpočívat.
JOANNA POOLEOVÁ DCERA, MANŽELKA, MATKA
Promiň, mami.
Mrzí mě to.
Myslím, že v 21. století jsme se světem spjati svými telefony.
Ale nejspíš je to špatné pouto.
Spoustou věcí už si teď nejsem jistý.
Pro začátek, samotnou realitou.
Ale o dvou věcech jsem přesvědčený.
Pevně jako skála v Nové Anglii.
Až umřu,
nechci, aby mě zpopelnili.
Chci být pohřben s prázdnými kapsami.
PODLE POVÍDKY STEPHENA KINGA