Ну що, готові?
Г + Д
Повторюйте за мною. Я, Джені Ґіббс…
Я, Джені Ґіббс…
…клянуся ніколи-ніколи не ходити в школу танців.
Я, Гаррієт…
Я сама. Це ж я написала.
Я, Гаррієт М. Велш, клянуся ніколи не ходити в школу танців.
Можете закріпити потиском рук.
Так.
Проголошую цю клятву священною.
Ніхто не ходитиме в школу танців.
Ніколи-ніколи!
Ти квач!
Я придумала цю клятву кілька років тому,
щоб ми з Джені ніколи не стали «юними леді»,
як того хотіли наші матері.
Відтоді наші матері все перепробували, щоб ми передумали.
Лекції.
Ти дорослішаєш,
і ця прекрасна квітка в тобі має навчитися танцювати.
Почуття вини.
За мене не турбуйся.
Я переживу, що я єдина мати,
в якої дочка незграбна на танцях.
-Підкуп. -Хто хоче цуценя?
СВІТ ЦУЦЕНЯТ
Подвійна обробка.
Так заведено.
Юні леді ходять до школи танців.
Ніколи!
Клятва роками тримала нас разом.
Захищала від сверблячих панчіх і болючих туфель на каблуках.
Але цього року вона нас майже розділила.
Я хочу Ти хочеш
Ми хочемо
Я стану ким хочу
Моя самостійність
Ні, я не стригтимуся
І носитиму, що хочу
Люблю бути собою
Я не хочу Ти не хочеш
Ми не хочемо, щоб нам казали Що робити
«Клянуся не танцювати»
Шпигунка Гаррієт
ЗА КНИГОЮ ЛУЇЗИ ФІЦГ’Ю
Усе почалося, коли я їла свій дві тисячі двадцять другий
сандвіч з помідорами і майонезом.
О, коханий.
Це така забава.
Гаррієт. Ми не дуже голосно?
Ми з татом вальсували.
Ох і добре.
-Хочеш з нами? -Це легко. Просто треба…
Оце вже ні. Я знаю, куди ви хилите. І в мільйонний раз кажу:
я поклялася ніколи не ходити в школу танців.
Це не просто танці.
Це ще манери й постава.
Мене непокоїть те, як ти ходиш, Гаррієт.
Швидко – ось як я ходжу. Швидко.
-А як ти одягаєшся. -І що?
Люди думають, що я виховую якогось обірванця.
Доню, це справді цікаво.
Або принаймні це не те, через що треба сваритися.
Цього року не вийде не піти.
Вони завжди вважали себе такими милими.
Школа танців?
Ану нагадай ще раз, чому це кінець світу.
Тому що я ненавиджу платтячка, панчохи й туфлі.
У них я почуваюся принизливо.
А ще субота – найкращий день для шпигування,
і шпигун ніколи б не пішов у школу танців.
Пішов би.
Гаррієт, чому ти шпигунка?
Бо хочу стати письменницею.
Щоб стати письменницею, треба все бачити і знати,
в тому числі вміти танцювати.
Краще лизну підлогу.
Почуваюся елегантною.
Ти стільки часу і енергії витрачаєш на сварки з мамою через школу танців.
Чи не легше туди сходити?
А раптом? Не сподобається – можеш більше не ходити.
Стривай, то ти хочеш піти в школу танців?
Лише на один урок.
Послухай.
Ми підемо на танці, а ти придумаєш геніальний план, як усе зірвати.
Ти божевільний учений.
Я просто вчений.
Авжеж. Зробимо так, щоб нас вигнали,
і весь цей задум виявиться суцільною катастрофою.
І тоді наші мами назавжди забудуть про школу танців.
То ти хочеш додати нестабільний елемент, скажімо, оцет,
до стабільного розчину, скажімо, харчової соди.
Саме так.
Я так не можу.
Що? Чому?
Ми поклялися ніколи-ніколи не ходити в школу танців.
Це лише один урок.
Порушила клятву – заплати.
Якщо клятви не можна порушувати,
то нащо придумали зворотні клятви?
Раз, два, три. Раз, два, три.
Наші батьки змовилися. Мої робили те саме.
Раз, два, три.
О, Гаррієт, рада тебе бачити. Ми з містером Ґіббсом саме вальсували.
Хочете з нами?
Давай, Джені. Пора вже вивчити кілька па.
Раз, два, три.
Ну добре, досить. Я піду в школу танців.
Свербить. І чого це? Мабуть, вона пошита з мурах.
Я наче пудель.
Це найгірший день у моєму житті.
Скоро все скінчиться. Готова до зворотної клятви?
Школи танців до ходити не ніколи-ніколи клянуся, Велш М. Гаррієт, я.
Школи танців до ходити не ніколи-ніколи клянуся, Ґіббс Джені, я.
Наша перша зворотна клятва. Голова паморочиться.
Туфлі наче копита. І як у них ходять?
О, ну звісно.
Хто вам дозволив на мене дивитись?
Тиша, діти!
Я містер Дюбуа, ваш учитель танців.
Як тебе звати?
Гаррієт М. Велш.
Мені до душі цей виклик.
Розслаб плечі.
Руку трохи вище.
Ноги на ширині плечей.
Бездоганно, міс Готорн.
Оце справжня постава, і вона говорить сама за себе.
За поставою людини можна багато про що сказати.
Про її впевненість, соціальний стан, доброту, настрій…
Швидше буде назвати те, чого не можна сказати за хорошою поставою.
Міс Велш, випряміться. Ви ж не нотрдамський Горбань.
Не можу. Пінкі дуже низький. Доводиться нахилятися.
Дуже добре, міс Ґіббс.
Що вона робила? І чому усміхалася?
Тоді до мене дійшло, що це, мабуть, такий план.
Ну звісно. Стати улюбленицею вчителя,
завоювати довіру, а потім підірвати її зсередини.
Це було питання часу.
Раз, два, три. Раз, два, три.
От тільки план Джені був дуже вже тривалий.
Джені.
Гаррієт!
-Що? -Ти наступаєш мені на ноги.
Міс Велш.
Моя спина пряма.
Ви випереджаєте музику. Хай веде містер Вайтгед.
Це все через рукавички.
Від них у мене сверблять руки і навіть ноги.
Стійте!
Рукавички знімати не можна.
А як же сверблячка?
Вони не для комфорту, міс Велш.
Вони захищають вас від брудних, спітнілих, мікробних рук партнера.
«Фіолетові шкарпетки», моя черга.
Я більше ні хвилини не витримаю.
То який план?
Не знаю, як це пояснити.
-Значить, план надто складний. -Мені подобаються танці.
Ні, не подобаються.
Подобаються.
-Ти ж їх ненавиділа. -Бо ніколи не пробувала.
Міс Велш, негайно поверніться до свого партнера.
-Ходімо, Пінкі. -Але вести маю я.
Ну тоді веди. Отуди.
Джені. Ти правду казала про клятву. Порушити її була…
Давай назад, назад!
…велика помилка. Я хочу її відновити. Можемо придумати зворотну…
Дивись, куди ступаєш.
Ти ж казала не дивитись на тебе.
Давай придумаємо зворотну зворотну клятву.
Ні. Я рада, що ми порушили клятву.
Інакше я б ніколи не спробувала танцювати.
Але… Іди сюди.
Міс Велш!
Ви ведете, а не слідуєте, як належить юним леді.
Що? Ведуть тільки хлопці? Чому?
Так годиться, тому що хлопці більші й сильніші.
Але вона майже вдвоє більша за мене.
Ти виростеш.
То ви мого батька не бачили.
Це нечесно. Дівчата теж можуть вести.
Правда ж, Джені?
Ну добре, в ту мить я не могла розраховувати на Джені.
Та коли вона побачить, що я збираюсь зробити, вона мене підтримає.
Давайте, народ, дайте собі волю. Ніяких правил.
Дівчата можуть вести, і вам не потрібен партнер,
і мозолі не потрібні!
Негайно припиніть це неподобство.
Це не неподобство, містер Дюбуа. Це революція!
Відкиньте пута традиції. Дайте собі волю.
Бет Елен, ти ж хочеш.
Пінкі?
Не пхайте туди руку, містер Вайтгед. Негайно її помийте.
Джені?
Спорте, допоможи.
У мене тренування.
Мені потрібен записник з клятвами.
Хвилинку.
Тренере, мені треба в туалет.
Ходімо. Записник з клятвами в моїй шафці.
Немає. Ти ж казав, що він тут.
Таємний відсік. Розумно.
Спорте, послухай.
Я дала зворотну клятву, і то була величезна помилка.
-Тепер я мушу знайти… -Спорте, йди сюди.
Треба повертатися на тренування.
Знайшла щось корисне?
Ні.
А хто був свідок, коли ти давала зворотну клятву?
Для зворотних клятв свідки не потрібні. Чи потрібні?
Потрібні. Сторінка 27, четверта стаття, розділ Б.
Спорте, в захист!
Джені.
Спорте, а ти чого тут?
Є розмова.
«Зворотна клятва, як і інші, вимагає присутності свідка.
Без свідка вона вважається недійсною».
Наша зворотна клятва була недійсна.
Так. Ніякої школи танців. Ніколи.
-Але ми вже туди пішли. -Придумайте, як не ходити.
Ми повернемося туди, зчинимо бешкет, і нас назавжди виженуть.
Так клятва знову буде в безпеці.
Або можемо розвернути зворотну клятву, а Спорт буде за свідка.
Ні, цим ми підтримаємо правило, за яким дівчата не можуть вести.
Ти справді цього хочеш?
Ну добре. Клятва є клятва.
Міс Велш, я ціную зміни у вашій поведінці.
То який план дій?
Хай Пінкі запросить тебе на танець.
Пінкі, запроси мене на танець.
-Добре. Стривай, це що, пастка? -Пінкі!
Потанцюєш зі мною?
Залюбки.
Вона здалася на радість танцю. Усі зрештою здаються.
А тепер що?
Надіньте рукавички!
Мікроби.
Вульгарність!
Жах!
Так і знав, що це пастка.
Ану, ви. Геть.
Бачила його обличчя?
Хочеш молочний коктейль?
Я не починаю шпигувати до 16:00.
Танці справді такі жахливі?
Чи вони жахливі тільки тому, що ти танцюєш погано, а я – добре?
Вони жахливі через мільйон причин,
але здебільшого тому, що хлопці головні.
Як ти можеш з цим миритися?
Бо я звикла.
Ти завжди головна, а я слідую за тобою. Мені це набридло.
Я не завжди головна.
Ні, завжди.
І це сказала та, що пішла, покинувши найкращу подругу.
Щоб не думати про сварку з Джені,
я пішла шпигувати за містером Візерсом і його 26 котами.
На жаль, моя голова була забита іншим.
Знаєте, чому ви мої найкращі друзі?
Чому?
Тому що ви вмієте слухати, ви завжди вірні
і ніколи нізащо не підете на танці.
Я не хочу бути вірною. Ти завжди головний.
Я хочу танцювати.
Чому завжди має бути по-твоєму?
Так.
Я не завжди головна. Чи завжди?
Я б з радістю слідувала за Джені. Я б скрізь пішла за нею.
Ну, тільки не зі скелі.
Танці – це наче скеля, з якої я б за Джені не пішла.
Чи то танці – це наче скеля, з якої я б не послідкувала за Джені.
Граматично правильно, але звучить дивно.
Привіт, Гаррієт.
Можна поговорити з Джені?
Навряд чи вона хоче з тобою говорити.
І після того, що ти влаштувала на танцях, я її розумію.
Що ж.
Місіс Ґіббс не вдасться розлучити нас із Джені.
На кону була наша дружба.
Ми мали поговорити. Я б пояснила свою поведінку,
сказала б, що бути головною нелегко, та вона зможе.
Ого. А в неї добре виходило.
І вона була щаслива, як ніколи.
Я розуміла, що мушу зробити, і мені це зовсім не подобалось.
Раз, два, три. Раз, два…
-Міс Велш? Я ж сказав вам… -То все придумала я.
Джені не хотіла зривати ваш урок. Це я її змусила.
Що це на тобі?
-Візьміть її назад. -Ні.
Прошу. Вона любить танцювати, і в неї добре виходить.
Я сказав ні.
Я зроблю все що завгодно.
Усе що завгодно?
Якщо колись укладатимете угоду, не кажіть «що завгодно».
Вона м’ята. Давайте наново.
З хорошого: на другий день містер Дюбуа прийняв Джені назад.
Привіт.
Круто я вмовила містера Дюбуа взяти тебе назад, еге ж?
Я хотіла сказати про те, що тоді сталося.
Вибач.
Може, годі базікати?
На руки бруд пристає.
Я думала, що вибачення має все виправити.
Та, мабуть, це не завжди було так.
Коли, нарешті, настав день концерту,
я ввічливо сіла серед глядачів і, як каже старий добрий містер Дюбуа,
здалася на радість спостерігання за танцем Джені.
Це я прасувала рукавички.
Що таке?
Якби ж ти була серед них.
Школа танців.
Єдине хороше в ній було те, що Маріон не була найкраща.
Найкраща була Джені.
Міс Велш, потанцюємо?
Що?
Джені, що ти робиш?
Запрошую Гаррієт на танець.
Я не можу. Я жахливо танцюю.
Просто хоч раз слідуй за мною.
Із задоволенням.
Ні! Міс Велш, міс Ґіббс. Зупиніться!
Місіс Велш, місіс Ґіббс!
Вони хоча б танцюють.
І то правда.
Гаррієт, ти наступаєш мені на ноги.
Я ж казала, що жахливо танцюю.
Я тут подумала, що хочу дати нову клятву.
Клятву не давати більше клятв?
Ти читаєш мої думки.
Міс Гансен! Що ви робите?
Містер Вайтгед!
Не зважайте. Давайте, танцюйте. Тільки не знімайте рукавички.
Ол Ґоллі мала рацію.
Щоб бути письменницею, треба все знати.
І хоч я так і не навчилася танцювати,
я навчилася дечого кращого:
що найкращий друг завжди знає, коли вести, а коли слідувати.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова