Okay, er I klar?
Gentag efter mig: Jeg, Janie Gibbs...
Jeg, Janie Gibbs...
...lover, at jeg aldrig nogensinde vil gå på danseskole.
-Jeg, Harriet... -Ja ja, jeg har selv skrevet det.
Jeg, Harriet M. Welsch, lover, at jeg aldrig nogensinde vil gå på danseskole.
I må nu udføre håndtrykket.
Juhu!
Jeg erklærer hermed eden for hellig. Der vil ikke blive gået på danseskole.
Aldrig nogensinde!
Tik, du er den!
Jeg fandt på løftet for at undgå, at Janie og jeg en dag blev til "små damer",
som vores mødre ønskede.
Siden da har vores mødre forsøgt alt for at knække os.
Prædiken.
Du bliver større, og en del af denne smukke blomstring er at lære at danse.
Skyldfølelse.
Tænk ikke på mig. Det er fint at være den eneste mor,
hvis datter er en klodsmajor på et dansegulv.
-Bestikkelse. -Hvem vil have en hundehvalp?
Parløb.
-Sådan har det altid været. -Unge damer går på danseskole.
Aldrig!
I årevis skabte eden et tæt sammenhold.
Vi undgik kløende strømpebukser og gnavende sko med hæl,
men i år havde den nær skilt os ad.
Jeg vil bare være Du vil bare være
Vi vil bare være
Jeg vil være den, jeg vil
Min selvstændighed
Nej, jeg klipper ikke mit hår
Og jeg går klædt, som jeg vil
Jeg kan lide at få lov Til at være mig selv
Jeg vil ikke være Du vil ikke være
Vi vil ikke have at vide Hvad vi skal
"Danse-eden"
Harriet opdager
EFTER LOUISE FITZHUGHS BOG
Det hele begyndte, da jeg tog en bid af min 2.022.
tomatsandwich med mayonnaise.
Jamen, skat dog!
Hvor er det morsomt!
Harriet, jeg håber ikke, vi støjer for meget.
Din far og jeg hygger os med en lille vals.
Hvor morsomt!
-Vil du være med? -Det er meget nemt at lære. Bare...
Niks, jeg ved godt, hvad I vil. Og som sagt en million gange før
har jeg aflagt ed på aldrig at gå på danseskole.
Det er ikke kun dans. Det er også manerer og holdning.
Din måde at bevæge dig på bekymrer mig.
Hurtigt. Jeg bevæger mig hurtigt.
-Og se, hvordan du går klædt. -Ja?
Folk vil tro, jeg er mor til et gadebarn.
Skat, det er virkelig sjovt.
I hvert fald ikke noget at brokke sig over.
Du slipper ikke i år.
De troede altid, de var så charmerende.
Danseskole?
Hvorfor er det nu lige, det er verdens undergang?
Fordi jeg hader små kjoler og strømpebukser og sko.
Jeg føler mig så uværdig.
Og lørdag er den bedste spiontid, og spioner ville aldrig gå til dans.
Jo, det ville de.
-Harriet, hvorfor er du spion? -For at blive forfatter.
For at være forfatter skal man se og vide alt.
Også hvordan man danser.
Så hellere slikke gulvet.
Jeg føler mig så elegant.
Du bruger så meget tid og energi på at undgå den danseskole.
Var det ikke nemmere at tage derhen?
Hvis det ikke går, behøver du måske ikke tage med igen.
Hvad? Vil du gerne på danseskole?
Bare én time.
Hør nu lige.
Vi tager med, og du udtænker en genial plan for at afbryde timen.
-Du er jo en gal videnskabsmand. -Jeg er en rigtig videnskabsmand.
Ja ja. Men så bliver vi smidt ud, og det hele bliver så stor en fiasko,
at vores mødre opgiver danseskolen for evigt.
Så du vil tilsætte et ustabilt stof, for eksempel eddike,
til en stabil opløsning, for eksempel natron.
Præcis.
Det går ikke.
Hvorfor ikke?
Vi har aflagt ed på aldrig nogensinde at gå på danseskole.
Det er bare én time.
Bryder man en ed, betaler man prisen.
Hvis eder ikke skulle brydes, hvorfor blev mod-eder så opfundet?
En, to, tre. En, to, tre.
Vores forældre står i ledtog. Mine forsøgte det samme.
En, to, tre.
Harriet, hvor dejligt, du er her. Hr. Gibbs og jeg danser lige vals.
Vil I være med?
Kom nu, Janie. Det er på tide, du lærer lidt manerer.
En, to, tre. En, to, tre.
En, to, tre.
Okay, okay! Jeg skal nok gå på danseskole.
Det klør. Av! Hvorfor klør det? Den er lavet af myrer.
Jeg føler mig som en puddel.
Det er mit livs værste dag.
Det er snart overstået. Er du klar til vores mod-ed?
Danseskole på gå vil nogensinde aldrig jeg at, lover, Welsch M. Harriet, jeg.
Danseskole på gå vil nogensinde aldrig jeg at, lover, Gibbs Janie, jeg.
Wow, vores første mod-ed. Jeg er helt svimmel.
Av, det er ligesom at have hove. Hvem kan gå i den slags?
Selvfølgelig.
Hvem har sagt, I må se på mig?
Stille, børn!
Jeg er hr. Dubois, jeres danselærer.
-Hvad hedder du? -Harriet M. Welsch.
Jeg elsker udfordringer.
Slap af i skuldrene.
Din hånd er placeret for lavt.
Fødderne i skulderafstand.
Glimrende, frøken Hawthorne.
Det her er kropsholdning, og den fortæller os meget.
Ved at se på folks holdning kan jeg fortælle jer mange ting.
Deres selvtillid, karakter, venlighed, indstilling...
Det var nemmere at sige de ting, holdningen ikke fortæller om os.
Frøken Welsch, ret dig op! Du er ikke Klokkeren fra Notre Dame.
Men Pinky er for lille. Jeg er nødt til at bøje mig ned.
Rigtig flot, frøken Gibbs.
Hvad gjorde hun? Hvorfor smilede hun?
Så forstod jeg, at det var hendes plan.
Selvfølgelig. Blive lærerens kæledægge,
vinde hans tillid, og så vælte det hele indefra.
Det kunne ikke vare længe.
En, to, tre. En, to, tre.
Men Janies plan tog alt for lang tid.
Janie!
Av! Harriet!
-Hvad? -Du træder mig over tæerne.
-Frøken Welsch. -Jeg har rettet ryggen.
Du holder ikke takten. Lad hr. Whitehead føre.
Det er handskerne. Mine hænder klør, og det breder sig til fødderne.
Stop!
Du må ikke tage handskerne af.
-Men det klør jo. -De skal ikke være rare at have på.
De skal beskytte dig mod din partners snavsede, svedige og uhumske hænder.
Lilla strømper, jeg overtager her.
Jeg klarer ikke ét minut mere.
-Hvad er planen? -Jeg kan ikke forklare det.
-Så er planen for indviklet. -Jeg kan godt lide at danse.
-Nej, du kan ej. -Jo, jeg kan.
-Du har altid hadet det. -Jeg havde ikke prøvet.
Frøken Welsch, gå straks tilbage til din partner.
-Kom så, Pinky. -Det var mig, der skulle føre.
Så før! Den vej.
Janie, du havde ret i det med eden. At bryde den var...
Tilbage den vej!
...en stor fejl. Vi aflægger den igen. Måske kan vi lave en mod...
Se dig dog for!
Jeg måtte jo ikke se på dig.
En mod-mod-ed. Vi laver en mod-mod-ed.
Nej. Jeg er glad for, at vi brød eden. Ellers havde jeg ikke prøvet at danse.
Men... Kom nu her.
Frøken Welsch!
Du fører i stedet for at følge, som unge damer skal.
Er det kun drenge, der må føre? Hvorfor?
Sådan har det altid været, fordi drenge er større og stærkere.
Hun er jo dobbelt så stor som mig.
-Du bliver større. -De har ikke mødt min far.
Det er ikke fair! Piger kan også føre. Ikke, Janie?
Nå, jeg kunne ikke regne med Janie,
men når hun så, hvad jeg gjorde nu, ville hun bakke mig op.
Kom så, alle sammen, føl jer fri. Der er ingen regler.
Piger kan føre, og I behøver ingen partner,
og I behøver ikke få vabler!
Hold så op med det pjat!
Det er ikke pjat, hr. Dubois. Det er en revolution!
Kast traditionens lænker bort. Udtryk jer! Beth Ellen, du vil jo gerne.
Pinky?
Der skal din hånd ikke være. Vask den omgående!
Janie?
Sport, du må hjælpe mig.
-Jeg har træning lige nu. -Men jeg skal bruge edsvogteren.
Øjeblik.
Træner, jeg går lige på toilettet.
Kom så. Edsbogen ligger i bunden af mit skab.
Den er her ikke, som du sagde.
Et hemmeligt rum. Sejt.
Okay, hør godt efter. Jeg lavede en mod-ed, og det var en fejl.
-Nu må jeg finde... -Sport, kom herind.
Jeg er nødt til at gå ind igen.
-Nå, finder du noget brugbart? -Nej.
Hvem var jeres vidne, da I aflagde mod-eden?
Mod-eder behøver ikke vidner. Gør de?
Ja, de gør. Side 27, paragraf fire, sektion B.
Sport, forsvar!
Janie.
Sport, hvad laver du her?
Vi må tale sammen.
"Som enhver anden ed kræver en mod-ed et vidne. Uden er den ugyldig. Derfor..."
-Var vores mod-ed ugyldig. -Ja. Ingen danseskole nogensinde.
-Men vi er jo begyndt. -I må finde en udvej.
Vi tager tilbage, går bersærk og bliver smidt ud for altid.
Så kommer eden aldrig i fare igen.
Vi kan også aflægge mod-eden igen lige nu med Sport som vores vidne.
Nej. Så forsvarer vi jo reglen om, at piger ikke kan føre.
Vil du virkelig det?
Okay. En ed er en ed.
Frøken Welsch, jeg sætter pris på din nye indstilling.
-Hvad er planen? -Bed Pinky byde dig op.
Pinky, byd mig op.
-Javel. Vent, er det en fælde? -Pinky!
Vil du danse med mig?
Med fornøjelse.
Hun har overgivet sig til dansens glæder. Det gør de altid.
Hvad nu?
Tag dem på igen!
Bakterier!
Hård hud!
Rædsel!
Jeg vidste, det var en fælde.
I to. Ud herfra!
Så du hans ansigtsudtryk?
Skal vi have en egg cream? Min spiontur starter ikke før fire.
Er dans virkelig så slemt?
Eller er det kun, fordi du er dårlig, og jeg er god til det?
Det er slemt af en million grunde,
især fordi pigerne skal følge drengene. Hvordan kan du acceptere det?
Fordi jeg er vant til det.
Du fører altid, og jeg følger. Og jeg er dødtræt af det.
-Jeg fører ikke altid. -Jo, du gør.
Sagde pigen, som skred og lod sin bedste veninde stå!
For at glemme Janie-situationen
udspionerede jeg hr. Withers og hans 26 katte.
Desværre havde min hjerne andre idéer.
Ved I, hvorfor I er mine bedste venner?
Hvorfor?
Fordi I altid lytter til mig, I er altid loyale,
og I ville aldrig gå på danseskole.
Jeg vil ikke være loyal. Du fører altid.
Jeg vil danse.
Hvorfor skal vi altid gøre, som du siger?
Ja!
Jeg fører da ikke altid. Gør jeg?
Jeg ville gerne følge Janie hvor som helst.
Ikke ud over en klippe.
Dans er som en klippe, jeg ikke vil følge Janie ud over.
Jeg mener, dans er som en klippe, ud over hvilken jeg ikke vil følge Janie.
Bedre sprog, men lyder mærkeligt.
-Hej, Harriet. -Må jeg tale med Janie?
Hun vil vist ikke tale med dig.
Og efter den dansetime bebrejder jeg hende ikke.
Javel.
Fru Gibbs skulle ikke holde mig og Janie adskilt.
Vores venskab stod på spil.
Vi måtte tale om det. Jeg ville forklare,
at det var svært at føre, men at hun godt kunne.
Wow. Hun var virkelig god.
Og glad på en måde, jeg aldrig havde set før.
Jeg vidste, hvad jeg måtte gøre, og jeg brød mig slet ikke om det.
En, to, tre. En, to...
-Frøken Welsch? Sagde jeg ikke... -Det hele var min idé.
Janie ville ikke lave ballade. Jeg tvang hende.
Hvad er det dog, du har på?
-De må lade hende gå her igen. -Nej.
Sig nu ja. Hun elsker dans, og hun er god til det.
Jeg sagde nej.
-Jeg vil gøre hvad som helst. -Hvad som helst?
Hvis I skal slå en handel af, så sig aldrig "hvad som helst".
Den er krøllet. Forfra.
Men næste dag lod hr. Dubois Janie komme tilbage på holdet.
-Hej. -Hej.
Var det ikke godt, at jeg fik hr. Dubois til at tage dig med igen?
Det, jeg mente, var... Angående tidligere...
Undskyld.
Hold op med al den snak. Mine hænder bliver uhumske heromme.
Jeg troede, en undskyldning gjorde alting bedre.
Det var måske ikke altid sandt.
Da det blev tid til afdansningsballet,
sad jeg pænt blandt publikum og, for at bruge et af hr. Dubois' udtryk,
overgav mig til glæden ved at se Janie danse.
Jeg har strøget handskerne.
-Hvad er der? -Jeg ville ønske, du var med.
Danseskole. Det eneste gode var, at Marion ikke var den bedste.
Det var Janie.
Frøken Welsch, vil du danse?
Øh, hvad?
-Janie, hvad laver du? -Byder Harriet op.
Nej, jeg er elendig.
Så lad mig føre for en gangs skyld.
Med fornøjelse.
Nej! Frøken Welsch, frøken Gibbs! Stop!
Frøken Welsch, frøken Gibbs!
-I det mindste danser de. -Det er rigtigt.
-Du træder mig over tæerne. -Jeg sagde jo, jeg var dårlig.
Jeg har tænkt over det. Jeg vil aflægge en ny ed.
Om ikke at aflægge flere eder?
Du har læst mine tanker.
Frøken Hansen! Hvad laver du?
Hr. Whitehead!
Glem det. Bare dans. Så længe I ikke tager handskerne af.
Gamle Golly havde ret.
Man skal vide alt, hvis man vil være forfatter.
Og selvom jeg aldrig lærte at danse, lærte jeg noget bedre.
At en bedste ven skal vide, hvornår hun skal føre, og hvornår hun skal følge.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve