Tak jo. Připraveny?
Opakuj po mně. Já, Janie Gibbsová…
Já, Janie Gibbsová…
…přísahám, že nikdy nepůjdu do žádné taneční školy.
Já, Harriet…
Já sama. Vždyť jsem to napsala.
Já, Harriet M. Welschová, přísahám, že nikdy nepůjdu do žádné taneční školy.
Přikročte k potřesení rukou.
Jo.
Prohlašuji přísahu za posvátnou.
Nikdo do taneční školy chodit nebude.
Nikdy, nikdy, nikdy!
Máš babu!
Tu přísahu jsem vymyslela před lety,
aby se ze mě a z Janie nikdy nestaly slečinky,
jak chtěly naše mámy.
Od té doby se nás naše mámy snažily zlomit všemi možnými způsoby.
Přednáškami.
Dospíváš a součástí toho krásného rozkvětu jsou hodiny tance.
Výčitkami.
O mě se neboj.
Klidně budu jediná matka, jejíž dcera je na parketu jako poleno.
- Úplatky. - Kdo chce štěňátko?
SVĚT ŠTĚŇÁTEK
Spojením sil.
Dělá se to odjakživa.
Mladé dámy chodí na hodiny tance.
Nikdy!
Ta přísaha nás spojovala celé roky.
Díky ní jsme se vyhnuly kousavým punčochám a podpatkům,
ale letos nás to skoro rozeštvalo.
Já chci prostě být. Ty chceš prostě být.
My chcem prostě být.
A já budu si, kým zamanu si,
řeči nechte si.
Ne, neostříhám se,
oblíkám se, jak chci,
já ráda mám, když sama sebou jsem.
Já si nenechám… Ty si nenecháš…
My si nenecháme poroučet.
„Přísaha na smrt tance“
Špiónka Harriet
PODLE KNIHY
Začalo to, když jsem se zakousla do svého dvoutisícího dvaadvacátého
rajčatového sendviče.
Miláčku.
To je legrace.
Harriet. Snad nejsme moc nahlas.
S tátou jsme si chtěli zatancovat valčík.
To je radost.
- Nepřidáš se? - Je to snadné. Jenom…
Vím, k čemu by to vedlo. Po milionté opakuju:
Přísahala jsem, že do žádné taneční školy nepůjdu.
Nejde jen o tanec, víš?
Jde taky o slušné chování a držení těla.
Dělá mi starost, jak se hýbeš, Harriet.
Hýbu se rychle. Tak.
- A koukni se na to oblečení. - No?
Lidi si pomyslí, že z tebe vychovávám trhana.
Zlatíčko, je to vážně zábava.
Nebo aspoň není na co si stěžovat.
Letos se tomu nevyhneš.
Mysleli si, jak jsou roztomilí.
Taneční škola?
Připomeň mi prosím, proč je to konec světa.
Protože nenávidím ty šatičky, punčochy a boty.
Je to ponižující.
A sobota je nejlepší na výzvědy.
Špión by do taneční školy nechodil.
To víš, že chodil.
- Proč jsi špiónka? - Abych mohla být spisovatelkou.
Tak k tomu potřebuješ všechno vidět a vědět.
I to, jak se tančí.
Radši olížu podlahu.
Připadám si elegantně.
Hádkám s mámou ohledně tance věnuješ hrozně moc času a energie.
Není jednodušší tam prostě jít?
Když ti to nesedne, třeba tam nebudeš muset chodit.
Takže ty do té školy chodit chceš?
Jenom na jednu hodinu.
Poslouchej.
Půjdeme tam a ty vymyslíš geniální plán, jak to tam pokazit.
Jsi bláznivá vědkyně.
Jsem normální vědkyně.
Jasně. Jde o to, aby nás vyhodili.
Celé to bude taková katastrofa,
že to naše mámy s tím tančením navždy vzdají.
Takže chceš přidat nestálý prvek, řekněme ocet,
do stálého roztoku, řekněme z jedlé sody.
Přesně.
To nepůjde.
Proč? Jak to?
Přísahaly jsme, že do taneční školy nikdy chodit nebudeme.
Bude to jenom jedna hodina.
Když porušíš přísahu, zaplatíš.
Jestli se přísahy nesmí porušovat,
proč existují protipřísahy?
Raz, dva, tři…
Rodiče se spikli. Naši tohle zrovna zkoušeli.
Raz, dva, tři.
Harriet, jsem ráda, že jsi tady. Zrovna s panem Gibbsem tančíme valčík.
Nechcete se přidat, děvčata?
No tak, Janie. Měla by ses naučit vybranému chování.
Raz, dva, tři…
Raz, dva, tři.
To by stačilo. Tak já do té školy půjdu.
Kouše to. Proč? Ušili to z mravenců.
Připadám si jako pudl.
To je nejhorší den mého života.
Za chvilku to máme za sebou. Připravená na protipřísahu?
Školy taneční žádné do nepůjdu nikdy že, přísahám, Welschová M. Harriet, já.
Školy taneční žádné do nepůjdu nikdy že, přísahám, Gibbsová Janie, já.
Naše první protipřísaha. Točí se mi hlava.
To je jak kopyta. Jak v tom někdo může chodit?
No jo.
Kdo vám dovolil se na mě koukat?
Ticho, děti!
Já jsem pan Dubois, váš učitel tance.
Jak se jmenujete?
Harriet M. Welschová.
Projekty zbožňuji.
Uvolnit ramena.
Ruku máte moc nízko.
Nohy na šířku ramen.
Výborně, slečno Hawthorneová.
To je správný postoj. Mluví to za vše.
Podle držení těla se dozvím spoustu věcí.
O sebevědomí, společenské vrstvě, laskavosti, duchu…
Rychlejší by bylo vyjmenovat, co z držení těla nepozná.
Slečno Welschová, narovnejte se. Nejste Zvoník u Matky Boží.
To nejde. Bledule je moc malý, musím se shýbat.
Výborně, slečno Gibbsová.
Co to dělala? Proč se usmívala?
Vtom mi došlo, že to musí být součást plánu.
Jistě. Zalíbit se učiteli.
Získat jeho důvěru a rozvrátit to zevnitř.
Byla to jen otázka času.
Raz, dva, tři…
Jenže Janiin plán trval nějak dlouho.
Janie!
Harriet!
- Co je? - Šlapeš mi na nohy.
- Slečno Welschová. - Mám rovná záda.
Předbíháte hudbu. Nechte se panem Whiteheadem vést.
Za to můžou ty rukavice. Svědí mě ruce a přechází to až do noh.
Zadržte!
Rukavičky si sundat nesmíte.
Ale co s tím svěděním?
Nemáte je pro pohodlí, slečno.
Ochrání vás před ušmudlanými dlaněmi partnera plnými bakterií.
Fialové ponožky, vystřídám tě.
Už nevydržím ani minutu.
- Jaký máš plán? - Nevím, jak ti to vysvětlit.
- Tak to je ten plán moc složitý. - Mně se tanec docela líbí.
To teda ne.
Ale jo.
- Nenáviděla jsi ho. - Nezkusila jsem to.
Slečno Welschová, vraťte se k partnerovi.
- Pojď, Bledule. - Ale vést mám já.
Tak veď. Tamtudy.
Janie. Měla jsi pravdu, porušení té přísahy byla…
Kroužíme zpátky!
…velká chyba. Chci ji obnovit. Můžeme vymyslet proti…
- Koukej, kam šlapeš. - Říkalas, že na tebe nemám koukat.
Složíme protiprotipřísahu.
Ne. Jsem ráda, že jsme ji porušily. Jinak bych tanec nikdy nezkusila.
Ale… Pojď sem!
Slečno Welschová!
Vy vedete, místo abyste se jako mladá dáma nechala vést.
Cože? Vést můžou jenom kluci? Proč?
Tak se to dělá odjakživa. Chlapci jsou větší a silnější.
Ona je dvakrát větší než já.
Však vyrostete.
To neznáte mého tátu.
To není fér. Holky můžou taky vést.
Že, Janie?
Fajn. Takže na Janie jsem se spoléhat nemohla.
Ale až uvidí, co mám za lubem, podpoří mě.
Pojďte všichni, teď to roztočíme. Na pravidla se vykašleme.
Holky můžou vést, partnera nepotřebujete
a nepotřebujete ani puchýře!
Okamžitě těch hloupostí nechte!
To nejsou hlouposti, pane Duboisi. Je to revoluce!
Setřeste okovy tradic. Projevte se.
Beth Ellen, vždyť to taky chceš.
Bledule?
Tam se ruce nestrkají, pane Whiteheade. Ihned se běžte umýt.
Janie?
Čipero, potřebuju pomoc.
Teď mám trénink.
Potřebuju strážce přísahy.
Moment.
Kouči, odskočím si.
Pojď. Knihu přísah mám ve skříňce.
Není tady. Říkal jsi, že je.
Tajná přihrádka. Paráda.
Tak poslouchej. Složila jsem protipřísahu a byla to chyba.
- Teď musím najít… - Čipero, vrať se.
Musím zpátky na trénink.
- Hej, našla jsi něco užitečného? - Ne.
Kdo byl svědkem té protipřísahy?
K tomu nejsou potřeba svědci. Nebo ano?
Ano. Strana 27, článek čtyři, odstavec B.
Čipero, obrana!
Janie.
Čipero, co tady děláš?
Musíme si promluvit.
„I protipřísaha musí mít svědka.
Bez něj je neplatná. Proto…“
Naše protipřísaha neplatí.
Jo. Žádná taneční škola. Nikdy, nikdy, nikdy.
- Ale už jsme začaly. - Musíte se odtamtud dostat.
Vrátíme se tam, ztropíme scénu a necháme se vykopnout.
Přísaha tak už nikdy nebude ohrožena.
Nebo zopakujeme protipřísahu přímo tady před svědkem Čiperou.
Ne. To bychom hájily pravidlo, že holky nemůžou vést.
Vážně to chceš?
No dobře. Přísaha je přísaha.
Slečno Welschová, oceňuji změnu vašeho přístupu.
- Jaký je plán? - Ať tě Bledule vyzve k tanci.
Vyzvi mě k tanci.
- Dobře. Počkat, to je nějaká lest? - Bledule!
Smím prosit?
Zajisté.
Odevzdala se potěšení z tance. Jako nakonec všechny.
Co teď?
Natáhněte si je!
Ty bakterie.
Ta sprostota.
To je hrůza!
Já věděl, že to je lest.
Vy dvě. Běžte.
Vidělas, jak se tvářil?
Nechceš mléčný koktejl?
Na výzvědy jdu až ve čtyři.
Je tanec opravdu tak hrozný?
Nebo je hrozný, protože ti nejde a mně jo?
Je hrozný z milionu důvodů, ale hlavně proto, že kluci vedou holky.
- Jak na to můžeš přistoupit? - Jsem na to zvyklá.
Ty pořád vedeš a já se nechám vést. Mám toho po krk.
Pořád nevedu.
Ale jo.
Řekla ta, co naštvaně odkráčela od nejlepší kámošky.
Abych nemyslela na Janie,
šla jsem špehovat pana Witherse a jeho 26 koček.
Můj mozek si bohužel představoval něco jiného.
Víte, proč jste mé nejlepší kamarádky?
Proč?
Protože mě posloucháte, jste mi vždy věrné
a nikdy byste nechodily na hodiny tance.
Já ti nechci být věrná. Vždycky vedeš ty.
Chci tančit.
Proč musí být pořád po tvém?
Jo.
Já vždycky nevedu. Nebo ano?
Janie bych s radostí následovala kamkoliv. Z útesu bych s ní neskočila.
Tanec je útes, ze kterého nebudu skákat s Janie.
Teda, tanec je jako útes, ze kterého s Janie neskočím.
To je gramaticky správně, ale zní to divně.
Ahoj, Harriet.
Můžu mluvit s Janie?
Ona s tebou mluvit nechce.
Po tom, cos jí provedla na hodině tance, se jí nedivím.
Dobře.
Paní Gibbsová nás s Janie nemohla rozdělit.
Naše přátelství bylo ohroženo.
Musely jsme to probrat. Vysvětlila bych jí,
že vedení je těžké, ale že to zvládne.
Byla fakt dobrá.
A tak šťastná, jak jsem ji ještě neviděla.
Věděla jsem, co musím udělat, a ani trochu se mi to nezamlouvalo.
Raz, dva, tři. Raz, dva…
- Slečno Welschová? Říkal jsem… - Celé to byl můj nápad.
Janie to sabotovat nechtěla. Já ji přinutila.
Co to máte na sobě?
- Musíte ji vzít zpátky. - Ne.
Prosím. Tančení zbožňuje a moc jí to jde.
Řekl jsem ne.
Udělám cokoliv.
Cokoliv?
Když se budete chtít dohodnout, nikdy nekývejte na „cokoliv“.
Je pokrčená. Znovu.
Dobrá zpráva je, že pan Dubois vzal Janie další den zpátky.
Ahoj.
To je bezva, že jsem pana Duboise přiměla, aby tě vzal zpátky, co?
Chtěla jsem říct k tomu předtím…
Omlouvám se.
Zkraťte ty řeči.
Množí se mi tu na rukou bakterie.
Myslela jsem, že omluva má všechno vyřešit.
Možná to tak vždycky není.
Když se konečně konalo vystoupení,
způsobile jsem seděla v publiku, a jak by řekl starý dobrý pan Dubois,
odevzdala jsem se potěšení ze sledování Janiina tance.
Ty rukavičky jsem žehlila já.
Co se stalo?
Kéž bys byla na parketu.
Taneční škola.
Jediné dobré bylo to, že Marion nebyla nejlepší.
Byla to Janie.
Slečno Welschová, smím prosit?
Cože?
Janie, co to děláš?
Prosím Harriet o tanec.
Nemůžu. Nejde mi to.
Tak se pro jednou nechej vést.
Bude mi potěšením.
Ne! Slečno Welschová a Gibbsová, nechte toho!
Paní Welschová, paní Gibbsová!
Aspoň že tancují.
To je pravda.
Harriet, šlapeš mi na nohy.
Říkala jsem, že to neumím.
Přemýšlela jsem o tom a chci složit další přísahu.
Že už nebudeme skládat přísahy?
Čteš mi myšlenky.
Slečno Hansenová! Co děláte?
Pane Whiteheade!
To je jedno. Klidně tančete. Jenom si nesundávejte rukavičky.
Teta Gollyová měla pravdu.
Když chcete být spisovatel, musíte všechno vědět.
A i když jsem se nenaučila tančit, naučila jsem se něco lepšího.
Nejlepší kamarádi musí vědět, kdy mají vést a kdy se nechat vést.
Překlad titulků: Kristina Himmerová