Děláš si legraci?
Harriet, chovej se slušně.
Je strašně fialový.
Jindy bych radši jedla trávu než vybírat kabát,
ale máma řekla, že budu mít buď nový, nebo žádný.
A vzhledem k mé alergii na umrznutí… Rozumíte.
Vypadám jak švestka.
Těžko. Švestky jsou sladké.
Zkus ten další.
Fuj.
Pitomej zip!
Je všechno v pořádku?
Zeptejte se jí.
Slez ze mě, kabáte.
Radši ne.
Ten kabát se mě snaží zabít.
Možná mu pomůžu.
Moje kabátová budoucnost vypadala bledě, ale pak jsem ho našla.
Barva: námořnická modř. Styl: dvouřadý. Dětská velikost M.
Byl perfektní!
Netušila jsem, že povede
k temným tajemstvím, zákeřným banánům se zmrzlinou
a soutěži v tom, kdo mrkne první:
svoboda, nebo tyranie.
Já chci prostě být. Ty chceš prostě být.
My chcem prostě být.
A já budu si, kým zamanu si,
řeči nechte si.
Ne, neostříhám se,
oblíkám se, jak chci,
já ráda mám, když sama sebou jsem.
Já si nenechám… Ty si nenecháš…
My si nenecháme poroučet.
„Kabátové volby“
Špiónka Harriet
PODLE KNIHY
Než začnu vyprávět o novém kabátu, představím vám ten starý.
Placku se symbolem míru mám z metra. Zakrývá díru od mola.
Jednou jsem se ztratila v Central Parku. Odtud ty trny.
Většina velkých skvrn je z nehody s hořčicí,
jak jsem srazila prodavače hot dogů.
Prožili jsme toho spolu hodně a je mi blbé ho odložit.
Nikdy na tebe nezapomenu, kabáte. Nedívej se.
- Tak co? - Pořád nevím, jestli se ke mně hodí.
To chce čas.
Sbohem, kamaráde.
Když jsem ve starém kabátě rychle běžela,
hlasitě šustil.
Tento je tichý jako stín.
A když si zvednu límec, jsem jako Jack London.
Skvělý spisovatel, mrkněte na něj.
Prožíval dobrodružství na mrazivém severu.
Řekla jsem si, že jestli přiměju kapitána, aby zahoukal,
tak pro mě bude tento kabát opravdu to pravé.
Než jsem došla do školy, zamilovala jsem si ho
jako dokonalou písničku nebo skvělou knížku.
Nebo napříč překrojený rajčatový sendvič.
Ale jako obvykle musela Marion Hawthorneová vše zkazit.
Neříkej mi, že ten kabát máš ze Střípků Londýna.
„Střípky Londýna.“
Střípky Londýna.
Musíš ho sundat. Okamžitě.
Proč nejdeš v něčem jiném? Nemáš těch kabátů tak 5 000?
Já jiný nemám.
Harriet, je to pro tvoje dobro.
Lidi si budou myslet, že mě kopíruješ.
Jak bych mohla, když jsem nevěděla, že ho máš?
Vědělas, že je to kabát v mém stylu.
Děláš, jako bys mě neznala.
Ale já znám tvoje temné tajemství.
Chceš být jako já.
Ten kabát jsem si koupila, protože se úplně, naprosto, neuvěřitelně…
…hodí ke mně.
Ke mně!
Tak když si jsi tak jistá, mohlo by se hlasovat.
- Hlasovat? - Hodí se ten kabát k tobě, nebo ke mně?
Ať rozhodnou spolužáci.
Kdo vyhraje, může ten kabát nosit.
Mám šílený nápad. Budeme ho nosit obě.
- Abys mohla být jako já? - Ne…
Nenapadlo tě, že to ty chceš být jako já?
Vsadila bych se. Určitě to tak je!
To ty mě kopíruješ.
Kabátové volby? Proč jsi na to kývla?
Co jsem měla dělat?
Marion pořád opakovala, že chci být jako ona.
Třeba vyhraju.
Nikdy jsi Marion v ničem neporazila.
Já to vím.
Skončí to jako nějaká hloupá soutěž popularity.
Pro Marion jo.
Já ale vyhraju tak, že dokážu, že kopíruju jediného člověka.
Harriet M. Welschovou.
Vypadněte! Hloupí holubi.
Kabátové volby se blíží.
Chceš něco říct k tvrzení Marion, že ji kopíruješ?
Cože?
Napodobování je prý nejupřímnějším komplimentem.
Ale v případě Harriet bych byla radši, kdyby se nesnažila být mnou
a místo toho zkusila být sama sebou.
Nějaké dotazy?
- Pardon. - Děláme na tom. Moc se omlouváme.
Marion, řekneš nám, proč se k tobě tvůj kabát tak hodí?
Je třeba slov?
Proč se tvůj kabát tak hodí k tobě?
Protože má tajnou kapsu na můj zápisník.
Navíc má extra hluboké kapsy, kam se vejde veteš, co najdu na ulici.
Je to takové kapsové muzeum.
Mám jenom jeden kabát, protože se ke mně hodí jenom ten jeden.
Kolik kabátů máš ty?
Jeden.
- Jeden? - Zbytek jsem dala pryč.
Tenhle je ze Střípků Londýna, Harriet.
Střípky Londýna.
Mé hledání je u konce.
- Páni, to je paráda. - To teda.
„Mé hledání je u konce.“
Vsadím se, že má tak sto kabátů.
Máš pravdu. Potřebujeme akorát důkaz.
Čau, Harriet. Chceme ti s Bledulí říct, že od nás dostaneš hlas.
Už se kvůli Marion nechceme cítit jako nemehla.
- Nemohli jsme za to. - Nešlo s tím nic dělat.
Díky za ty hlasy.
- Harriet! - Přesvědčte ostatní.
Hej, holky.
Rozdělil jsem šesťáky na skupiny, ať víme, jak se bude hlasovat.
Čipera nám vysvětlil, že Marioniny voliče tvoří dvě skupiny.
Lidi, co chtějí být Marion Hawthorneová.
Ve skutečnosti Marion být nechci.
Ona je ona, já jsem já…
No dobře, chci být Marion.
Já bych taky chtěl být Marion.
Ta druhá skupina jsou lidi, co se Marion bojí.
Jasně, bojím se jí, ale ne jako tamti.
A tady jsou lidi, co by mohli volit tebe.
Byl tam ten nový kluk, co nic neví.
Pardon, co se děje?
A pak ti, kterým je to jedno, protože kabátové volby jsou hloupé.
Kabát je kabát. Je zima, oblíknete se, je vám teplo. To je celý.
A konečně ti, co nemají co ztratit.
Smiřte se s tím.
- A co Beth Ellen? - Pořád se tváří smutně.
- Dostaneme ji na naši stranu. - Bezva.
Určitě ví, kolik kabátů má Marion doopravdy.
Škoda že je pořád s Marion a Rachel.
V tělocviku ne.
Šplhání nenávidím, ale to zvonění zbožňuju.
Je to trapné, ale taky se mi to líbí.
Ne tak trapné jako ty kabátové volby, co?
Beth Ellen, potřebuju tvoji pomoc.
To nejde.
Co děláš?
Kolik má Marion kabátů?
Welschová! Na lano může jenom jedna!
Hned jsem dole!
Tvrdí, že má jeden, ale to nemůže být pravda!
Nemůžu. Věděla by, že jsem ti to řekla já.
Nemusíš nic říkat. Jenom řeknu číslo.
Když to bude víc, zazvoň.
Má víc než deset kabátů?
Víc než dvacet kabátů?
Welschová!
No jo!
Díky, Beth Ellen. Vážně.
Spálené ruce!
Je to velká kauza, Bille. Marion neříká pravdu.
Podle mého zdroje má kabátů aspoň dvacet.
Promiň, Harriet, jsem novinář.
Potřebuju víc důkazů než dvě zazvonění.
Byl jen jeden způsob, jak důkaz pro Billa Kilroye získat.
Stálo by to za ten risk?
Kdyby mě Marion nachytala, určitě by to vykecala našim.
Měla bych nadosmrti domácí vězení nebo by mě zavřeli na věži jako v pohádce.
Možná je to jedno.
Když máte štěstí a najdete kabát, co se k vám hodí,
možná musíte vynaložit všechny síly a říct si: „Co by udělal Jack London?“
Tichá jako stín.
Tady to je.
Potřebuju lepší úhel.
Už to bude.
Ještě kousíček.
Tu misi jsem úplně zbabrala.
Ale když vidím Marionin vražedný pohled,
vzpomenu si, jak se chová k Bleduli a Klukovi s fialovými ponožkami.
Co když v těch kabátových volbách nejde jenom o mě?
Už je pozdě, Harriet.
Jenom tak přemýšlím.
To můžeš, i když v posteli nebudeš ve svém novém, drahém…
…roztrženém kabátě.
Harriet, slíbila jsem tvým rodičům, že na něj dáš pozor.
To není díra, ale příběh!
Příběh?
Musím na světě zajistit bezpečí pro Bleduli, Kluka s fialovými ponožkami
a všechny, kdo se nechtějí nechat šikanovat od Marion.
Prostě to musím udělat.
Pak řekni, jak to dopadlo.
Řekneme. Viď, kabáte?
Šťastné úterý všem.
Je čas na ranní oznámení. Počasí bude nadále chladné
a odpoledne přijdou sněhové přeháňky.
Na oběd dneska bude…
Počkat, kde to mám? Ano. Sendvič s mletým hovězím.
Dnešní inspirativní citát je od Kryštůfka Robina od Milneho.
„Jste statečnější, než byste věřili…“
VÍTEJTE
„…silnější, než se zdáte,
a chytřejší, než si myslíte.“
Sem nesmíš.
Je to naléhavé.
Zdravím školu. Tady Harriet M. Welschová.
Mám zvláštní oznámení pro šestou třídu.
V zítřejším hlasování nejde jen o to, jestli budu kabát nosit já, nebo Marion.
Jde také o svobodu.
Aby už s námi Marion nejednala jako s blbečky.
Společně máme šanci jí ukázat, že si zasloužíme úctu.
Svoboda!
Tenhle kabát definuje mě. Ale i vás.
Jsme v tom společně a děláme to kvůli jednomu.
Kvůli svobodě!
Harriet, to bylo super, jak jsi řekla…
Nebudu zticha!
Dobře, budu. Promiňte.
- Osvobodila jsi mě. - Co?
Už se nebojím. Řeknu to nahlas.
Marion je příšerná!
Líbí se jí můj brácha Phillip.
Chodí do sedmé třídy na St. Albans. Pořád se mě na něj vyptává.
„Má holku? Kdy má narozeniny? Můžu k vám přijít?“
Využívá mě.
Svoboda!
To bylo ono. Fakt se to dělo.
Čau, Harriet. Čau, Carrie.
Počítám hlasy. Myslím, že zítra fakt máme šanci.
Koukni.
Neuvěřitelné.
Janie, to musíš vidět.
Proč? Je po všem.
Je to těsné. Dívej.
Dostala jsem tohle.
PARTY U MARION
Hádejte, kdo před volbami pořádá party pro všechny šesťáky.
Chce si všechny koupit. To jí nevyjde.
Můžeš si tam dát banán se zmrzlinou.
Mí voliči poznají, že to je úplatek.
Bude tam bar s neomezenými přísadami.
Marion bude chtít, ať pozvu bráchu. To je jasné.
A já řeknu: „Ne. Harriet mě osvobodila.“
Ne, Carrie, ty tam jít musíš.
A musíš Phillipa pozvat.
Udělám si z něho tajnou zbraň.
Počítej s ním.
- Ahoj, děti. - Dobrý den, paní Hawthorneová.
Pojďte dál. Vezmu vám kabáty.
Kam je vezmete?
Harriet M. Welschová. Tebe jsem tady nečekala.
Baru s neomezenými přísadami neodolám.
Jistěže ne.
Ahoj, Harriet.
Ach bože, je tady.
Ahoj, Phillipe.
- Dobrá práce. - Slíbila jsem mu svůj banán.
Jdu na to.
Ukážu ti zmrzlinový bar.
Trefa.
Chceš důkaz, Bille Kilroyi? Však já ti ho dám.
Carrie říkala, že máš rád hudbu, tak ti chci ukázat svůj jukebox.
Vyhrála jsem ho v talentové soutěži.
Máš tu spoustu cen.
Za plavání, lukostřelbu, gymnastiku…
Za hláskování?
Vyhrála jsem se slovem „onomatopoie“.
To taky dokážu. O-N-O-M-A-T-P…
Ne. I… Počkat. E-I…
V tu chvíli mě pravda udeřila přímo do tváře.
Nikdy Marion v ničem neporazím.
Ani za milión let.
Někteří lidi se narodí dokonalí.
Jiní jsou strašpytlové, co se schovávají ve skříni
a snaží se vyfotit hromadu pitomých kabátů.
Bylo to zamilované psaníčko od Marion pro Phillipa.
Došlo mi, že jsem si vzala Marionin kabát.
Byl to opravdový omyl, ale mohl by přepsat budoucnost.
Musela jsem zařídit tajnou schůzku.
Čau.
Promiň, byly na hromadě a omylem jsem vzala ten tvůj.
Nechybí ti tohle?
Dej to sem.
To bych mohla.
Nebo to můžu ukázat… nevím.
Phillipovi?
Ne, prosím. Udělám, co chceš.
Odstoupím z kabátových voleb. Vyhrálas.
Po tom triku s banánovou party bych to měla dát do školních novin.
Jenže já nejsem ty.
Hodně štěstí ve volbách.
Vážně? Ale já jsem myslela…
Chci vyhrát doopravdy.
Nakonec to vůbec nebylo těsné.
Neomezené přísady porazí svobodu vždycky.
Ale dočkala jsem se pár malých výher.
Svoboda!
Svoboda.
LAHŮDKY OTEVŘENO
Hej, počkej.
Co je?
Chtěla jsem se ti omluvit za to, že jsem řekla, že mě kopíruješ.
Nikdo není jako ty, Harriet M. Welschová. A nejspíš nikdy nebude.
Díky.
Jednou tě někdo bude muset porazit.
Doufám, že to budu já.
Tak doufej.
Víš, říkala jsem si, že ten kabát klidně můžeme nosit obě.
Střípkům Londýna by to nevadilo.
Střípky Londýna.
Vážně?
Chvilku jsem si myslela, že začíná nějaká nová éra.
Éra, kdy se z Harriet a Marion nestanou kámošky,
ale nějak spolu budou vycházet.
Ale další den ve škole
byla skoro úleva vidět, že Marion je pořád Marion.
Kde máš ten kabát?
Nehodil se ke mně. Ne tak jako tenhle.
Je z Paříže. Trés chic, non?
Ten tvůj kabát je úplně jako ty. Už to vidím.
Je roztržený, špinavý a chybí mu knoflík.
Je úplně k ničemu.
Můj kabát nebyl k ničemu. Měl svůj příběh.
Nemohla jsem se dočkat, na jaká místa mě zavede
a o jakých nových věcech budu psát.
Já chci prostě být. Ty chceš prostě být.
My chcem prostě být.
Já si nenechám… Ty si nenecháš…
My si nenecháme poroučet.
A pomáhat se snažím vždy svému okolí.
Usmívám se
a pravdu říkat chci.
Já chci prostě být. Ty chceš prostě být.
My chcem prostě být.
Já si nenechám… Ty si nenecháš…
My si nenecháme poroučet.
A já budu si, kým zamanu si,
řeči nechte si.
Já chci prostě být. Ty chceš prostě být.
My chcem prostě být.
Ne, neostříhám se,
oblíkám se, jak chci,
já ráda mám, když sama sebou jsem.
Já si nenechám… Ty si nenecháš…
My si nenecháme poroučet.
Překlad titulků: Kristina Himmerová