Prevozili bomo 20 900 km skozi 13 držav.
Od Ushuaije skozi Argentino in Čile do puščave Atakama,
nato do La Paza in prek jezera Titikaka.
Nadaljevali bomo ob Andih do Kolumbije, Paname,
skozi Srednjo Ameriko in Mehiko. V Los Angeles bomo prispeli po sto dneh.
REŽISER - PRODUCENT
Fantoma bomo dali kameri.
Tudi na čeladah bosta imela kameri z mikrofonom,
da lahko snemata pot.
Je to cesta? Ljubi bog!
REŽISER - PRODUCENT
Z njima bo še tretji motor.
Na njem bo snemalec Claudio.
Z Russom bova potovala v dveh električnih poltovornjakih
s snemalci Jimmyjem,
Anthonyjem in Taylorjem, ki bodo pomagali tudi pri logistiki.
Fanta bomo snemali iz vozil.
Dobili se bomo na mejah,
sicer pa bodo motorji potovali sami.
OAXACA, MEHIKA
3711 KM DO LOS ANGELESA
Prečkati moramo različne dele Mehike.
Nekateri pravijo, da so precej nevarni.
Drugi pravijo, da niso tako nevarni.
Bolje, da se ponoči ne vozimo.
Najbrž ni pametno.
Tako je. Bomo videli.
Bo pa zagotovo smešno, ko dobimo avtobus.
Komaj čakam, da vidim, kako bo.
Pišuka, res je dober, Dave.
-Pridita ga pogledat. -Dajva. Že vidim.
Dobro.
-Ja. Kar potopiš se. -Vau.
-To pa je nizko. -Res je dokaj nizko.
Če se kaj pokvari, naj se tu
in ne sredi Chihuahue, ne?
-Tam nočemo težav. -Cevi?
Bom pa tam poiskal kužka.
Čivavo.
-Vidva se odločita. -Kaj če je
na tej strani modro, na drugi pa oranžno?
Moral bi vprašati.
Ljubi bog.
Poglej.
Mogoče sva se napačno odločila.
TUKAJŠNJI PRODUCENT
Izberiva... Ustavi, ko vidiš oranžno, ki ti je všeč.
-Ta modri odtenek bi šel. -Ta?
-Ta. -Ta.
Ja, to bi bilo OK.
Ja, stari.
-Kaj pa Long Way Up? -Ali...
-Kaj, če bi dali logotip Long Way Up? -Kaj pa strela?
-Ja. -Električna strela.
Prečrtano, ker avtobus ni električen.
V redu. Sedeži.
Vidva povejta, kako hočeta.
-Če so ti v redu... -Lahko pustimo štiri, pet vrst,
pa bo še vedno dovolj prostora za pograde in motorje.
Malo predaleč je, da bi naslonil noge.
Ta avtobus je ogromen.
Veliko sedežev ima.
Ojej.
To so zavore.
ELEKTRIČAR
Zasilne zavore za takrat, ko se spusti ob pločniku.
Kje pa so zavorne luči?
-Pritisni zavoro. -To je.
Ja, tu je. V redu.
Koliko lažji bo brez vseh teh stolov?
Letel bo. Dosegel bo 160 km/h.
Leteči avtobus.
Spodaj je treba odviti vijake, ne?
-Jih vidiš? -Ja.
Eden od naju mora zlesti dol, da bo držal matice,
drugi pa bo odvil vijake.
V redu, na tla je treba in...
Neudobno in umazano, stari.
Tako.
Charley, natakni si varnostna očala.
Bralna očala imam.
Ojej.
Edino ta mi dela težave.
Tale?
Vsaj enega moram odstraniti.
Sicer se bodo norčevali iz naju.
Rad gledam... Ne igram v njih, ne delam tega.
Gledam oddaje,
v katerih sestavljajo motorje in avte.
Tetovirani ljudje po vsej Ameriki.
Potem pa ti skušaš odviti matico, ko te snemajo,
in ugotoviš, kakšni mojstri so tisti ljudje.
Matico bi rad odvil.
Daj no!
Vesel sem, da je jeklo prispelo. Rampi sta nujni.
Tam bodi. Drži tisto.
-Je dovolj prostora za dve? -Ja, pravi, da je.
Torej lahko naredimo dve polmetrski.
Široko bo en meter.
Tri metre.
MEHANIK
50 cm široka in tri metre dolga.
-Moje težave rešuje. -Ja.
Našel sem eno...
-Eno sem našel tu. -Okej.
Madona, zelo težko jih je najti.
Eno imam. Otipam jo.
Ne ve, kako težko je in kako malo prostora imam za delo.
V redu je.
V redu, to imam. Počakaj.
Čakaj, čakaj.
Začniva s to.
Imaš jo. Nadaljuj, nadaljuj.
Daj no, potrudi se.
Samo še malo.
Daj še.
Samo še malo.
-Zdaj pa... -Enega imava!
-Jupi! -Eden!
Okej. Gracias, amigo.
Ravno pravi čas.
Enega sva odvila!
Narediti moramo postelje, odviti vijake,
narisati strelo, napeljati ožičenje,
dokončati vrata, jih malo bolj odpreti,
namestiti strašni nosilec, najti prostor za generatorje,
najti generatorje.
In potem smo končali.
Ni več veliko dela.
Tega nisva pričakovala, ko smo štartali v Ushuaiji.
Da bova...
Da bova pod avtobusom deset dni pred koncem.
Jutri moramo končati.
Nimamo časa... Nimam časa.
Niti variti niso začeli.
To sranje bi morali dostaviti ob osmih.
Čeprav je noro, hočem jeklo in aluminij, da bo zavarovano.
Ta reč mora biti tehnično brezhibna.
Rampa je najpomembnejša stvar poleg mehaničnih zadev.
Tu je glavni nosilni okvir.
Sklepam, da skrbi za trdnost avtobusa.
V to moramo zarezati.
Takole bom naredil. Tu in tu sta navpična nosilca.
Naredil bom kotnik od tu
pod kotom 45 stopinj pa do navpičnega nosilca na obeh straneh.
Kotnik bo vse držal na mestu, medtem ko bom odrezal tole.
Zavorne luči, smerokazi, žarometi.
Ta reč, tista zadaj in potem še LED.
-Če bi slučajno šla na tesno. -Ja.
Če LED luči ne bodo delale, lahko vklopiš šest malih luči.
Moram pritrditi opornike,
da se ne bo kaj zgodilo, ko odrežem.
Imamo kaj odpadne kovine?
Vsaj to naredimo.
-Rampe se moram lotiti. -Ja, vem.
Zanimivo, da smo se pripeljali iz Gvatemale, ne?
Nekaj dni nazaj.
Spraševal sem se, kako nam je uspelo.
Nato sem se spomnil vožnje.
Vse skupaj postaja noro.
Moji možgani ne dojemajo.
Južni del Argentine je na kilometre daleč.
"Križana gora, to pa je dolga vožnja."
Ta odprava je res zelo dolga.
Ni res?
Zdi se veliko daljša od prejšnjih, a ni.
Krajša je, a se zdi daljša.
Ja, res se. Ne vem, zakaj.
Leta.
-Ja? -Smo starejši in bolj utrujeni.
-Bolj umazani. -Pod avtobus te bom vrgel.
Neverjetno, kaj si naredil v treh dneh. Brez tebe ne bi zmogel.
Super si bil. Poglej ga.
Toda ni še končan.
Jutri dajmo vse od sebe.
Jutri moramo vse dokončati.
-V redu. -Jutri se imejmo lepo.
-Okej? Gracias. Hvala. -Ja, ja. Seveda.
Avtobus je krasen, a dela je še ogromno.
Na voljo imamo le še en dan.
Kako jim bo uspelo vse dokončati?
Zanima me, ali je kaj prispelo.
Nosilec bi moral priti.
To!
Glej to.
V enem dnevu so ga sestavili.
To in lestve.
Čudoviti zvari. Še pobarvali so.
En dan.
Fantov nič ne sprašujem.
Vedo, kaj morajo, in to naredijo bolje, kot sem mislil.
Trudijo se dokončati avtobus.
Danes smo petega.
Dela smo se lotili četrtega.
To se nikjer ne dogaja. Nikjer.
Poglejte jih.
Ja, igual.
Tu, ne?
Ja.
Ta tečaj je pa res fin.
Lahko bi bil majhen...
Da da malo...
Ja. Pravi, da lahko naredi...
V redu.
Oranžno nanaša!
-Charley. -Glej to.
Razkril ga bo.
Noro.
-Modra in oranžna sta super. -Fino.
Zdi se mi, da oranžna malo bolj izstopa kot...
Skrbi me, kaj bo, ko bom na vrhu rampe...
...in ga skušal spraviti noter.
Kaj...
Veš, kaj mislim?
Najraje bi še enkrat dobro izmeril,
da vidim, koliko prostora dejansko je.
Ja. Šla bova izmerit motor.
Koliko sva rekla? 132 cm?
-130. -130.
Lahko to naredimo do jutri?
Misliš da lahko, ne?
Ja, narejeno bo.
V Mehiki je enkratno.
Mehičani so resnično neverjetni,
toda moramo upoštevati nasvet glede vožnje ponoči.
Pravkar sem se pogovarjal z SOS Internationalom,
ki nam svetuje glede varnosti.
Rekli so, naj gremo po tej poti.
-Do El Pasa? -Do El Pasa.
Nočem, da se Mehika zdi kot kaka pošast. Čudovita je.
Ljudje so zelo prijazni do nas.
Nekdo je nekoč rekel, da ni pomemben začetek, temveč konec.
-Ja. -Konec mora biti dober.
Poskusite vsaj pripraviti generatorje,
da lahko povem...
Jaz bom to uredil. Potrebujem Javierja.
Papirji morajo biti urejeni.
Kako nam kaže s papirji?
Z zavarovalnice pridejo čez 50 minut.
Tablice dobimo ob enajstih.
-Kaj? -Tablice.
Ob sedmih štartamo.
Ja, a to je pač vlada.
-Ni odvisno od mene. -Sistem je tak.
Sistem je tak.
Lahko kaj naredimo?
-Ne. -Urad je zdaj zaprt.
Nimamo dokumentov,
a večja težava je, da motorji ne bodo šli na avtobus,
jutri pa res moramo na pot.
Motorji so visoki 130 cm do vrha ogledala.
Koliko centimetrov do vrha ogledala?
132.
130, 132 cm. Točno toliko, kot so visoka vrata.
Sneti bomo morali vetrobran,
a vprašanje, če bo to pomagalo.
Ewan je šel še enkrat preverit. Krmilo je visoko 132 cm,
odprtina pa je ravno toliko. Ne bomo jih spravili noter.
Toda težava je...
Ura je pol šestih.
Zjutraj štartamo.
Veliko dela nas še čaka.
Predelujemo avtobus, da lahko peljemo motorje.
Slabo bo, če motorji ne gredo noter.
-Tu, tu in tu. -Ja, ja.
Si, si.
Kako se reče največ?
Mucho. Mucho?
Kje si bil?
-Točno. -Ja.
Ura je tri zjutraj. Čez nekaj ur bi morali štartati.
Fantje še vedno delajo.
Delajo že ves dan
in vso noč. Vsi.
Vrhunski mojstri so.
Trenutno se ukvarjamo
z namestitvijo ramp.
Um, dve rampi, druga ob drugi, da pridemo noter.
Ganjen sem, ker fantje tako garajo.
Niso prosili za dodatek.
Sploh niso zahtevni.
Res se nam trudijo pomagati.
Dan za avtobus.
Moram paziti, da ne vidite...
DNEVNIŠKI ZAPIS
...moje zadnjice v TV-ju.
David se je izkazal. Našel je avtobus,
najel dva mehanika in varilce. Mattu je naročil, naj odreže vrata.
Vse skupaj je zelo hitro organiziral.
Enkratno bo.
Peljali se bomo, zvečer motorje dali na avtobus in nadaljevali z njim.
Motorji se bodo medtem polnili.
Komaj čakam.
Krasno.
Iz starega, oguljenega avtobusa
smo naredili odbit stroj
za prevažanje motorjev
in spanje članov ekipe.
Hvala vam.
Glej to!
Bravo, Dave.
-To! -Enkraten je.
-Krasen je. -Vau. Pogradi so notri.
-Dave, izjemen je. -Enkratno.
Bravo, stari.
Vzglavniki gredo sem.
Manjkalo je veliko mehaničnih delov,
ki smo jih morali dobiti z vse Mehike.
Vse so uredili, da bi bil avtobus brezhiben.
Nato smo ga še predelali.
Poiskal sem delavca, ki je naredil strešni nosilec in pograde,
da je avtobus uporaben in bo prostor za motorje.
To je eden najprivlačnejših delov avtobusa.
Sto let so potrebovali za to.
-Mojbog. -Vau!
Ni dolga 2,5 metra,
-temveč tri. -To so naredili?
-Smo, ja. -Obroč za obročem?
Vse smo zavarili.
Dave, stari. Mislim, da imaš lastno oddajo.
Davove predelave.
Davu je ta teden spet uspelo v Davovih predelavah.
Le kako zmore?
Super je,
sploh ko modro in oranžno primerjaš z motorji.
In kaj vse so naredili notri.
To je trenutek, ki ga čakamo. Bo vžgal?
Ja, samo malo.
-Ena. -Ja.
-Ne. O, čakaj. Ja. -Zdaj pa bo.
Zdaj?
Ja.
To!
Življenje je polno nepomembnih in pomembnih trenutkov.
Predelava je bila pomemben trenutek.
Vžgal je. Brez težav.
To mi veliko pomeni, veste?
Delali so. Všeč jim je.
Smehljajo se in garajo kot živina.
In uspelo jim je.
Edina težava so ti frdamani papirji.
Tablice bi morali dobiti sinoči,
a jih žal nismo. Danes zjutraj naj bi jih dobili.
Strmim v vrata in upam, da pridejo.
Kakšen je načrt, da bomo vsi vedeli?
Vidva se odpravita zdaj,
mi pa bomo videli, ali bomo lahko štartali.
Dobimo se na dogovorjenem mestu.
Če dobimo papirje, bo vse šlo po planu.
Štartali smo brez avtobusa.
Pozneje se bomo dobili. Peljemo se v Mehiko.
DOLINA TEHUACAN-CUICATLAN, MEHIKA
Mojbog, kaktusi so povsod.
To je kot dom kaktusov.
Dolina kaktusov.
Kot most na kaktusovem nebu.
-Mašina, ta pa je... -Na opičji rep spominja.
Ja, kot stotine opičjih repov ali kač.
Ta nama je podoben.
Kaktus sem. Pantomima.
Nisem še letel z balonom.
MEHIKA
Zdaj imamo priložnost.
Kristus! To je enkratno.
Ljubi bog.
Ewan.
Vau.
-Kakšen pogled. Neverjetno. -Mojbog. Mojbog.
Dogaja se. Gremo.
Piramida. Glej.
-Vau. -Dve sta. Mojbog.
Prekrasno je. Glej to. Noro lepo je.
Nikoli si ne bi mislil, da bom letel s 40 drugimi baloni.
Izjemno je.
In to nad templjem sredi Mehike.
Izjemno.
Si predstavljaš, da prideš iz džungle
in zagledaš tri orjaške piramide z ulicami in trgovinami?
Majevska verzija Londona leta 350 našega štetja.
Uživam.
Ne maram gledati dol.
Še vedno me je strah, da bom padel.
Krasen občutek. Je elegantno in mirno.
-Tako nežno je, ne? -Ja.
Zelo mi je všeč. Krasno je.
Boš šla pred cesto ali za njo?
-Ne vem. -OK.
Všeč mi je, da je tako sproščeno.
-Fino. -Umiral bi od strahu.
Nazaj smo.
Srečno.
Držijo nas, držijo nas.
Kar dramatično.
Če ne bi bilo nikogar, da prime vrv, bi res bilo dramatično.
Kakšen pristanek.
Vau.
Bravo.
Nismo strmoglavili.
Ste uživali?
-Ja. Hvala. -Super je bilo.
-Ja, najlepša hvala. Bravo. -Krasno je bilo.
Ni bilo slabo za moj prvi let, ne?
Ti ljudje tečejo. Gre za romarski tek,
vem pa le,
da skačejo s tovornjaka.
Vse je že nared.
GOVORI S PRODUCENTOM
-Postelje so nared. Avtobus tudi. -Daj no, nikar...
Mehanične zadeve tudi.
Luči so pripravljene.
-Vse dela. Pripravljeno je. -Veš, kaj?
Stisnil te bom in ugriznil.
Obožujem te.
Hvala.
Meša se mi.
Čez nekaj minut se dobimo z avtobusom in motorji.
ZDA - MEHIKA
Kmalu bomo tam,
kjer smo zmenjeni z avtobusom.
Krasno.
Komaj čakam, da ga vidim na cesti.
Kaj so delali?
Romamo v Juquilo.
Tja nesemo našo Devico.
Nekateri gredo peš, drugi s kolesi, mi pa smo šli s tovornjaki.
Vau.
TUKAJŠNJI PRODUCENT
Pešaki so šli pred 13 dnevi.
In na koncu? Kakšen je njihov cilj?
Vaščani nas pričakujejo.
Pripravijo ognjemet, glasbo in konfete za Devico.
Hola!
Gracias. Gracias.
Ne, ne, zdaj pa res.
Spet sem ga.
Čao!
Tam je. Avtobus.
Prvič po rampi.
-Krasno, fantje. -Vozimo jih.
-Bravo. -Super. Zakon je.
Ne.
Kot pravijo...
Dejansko se dogaja.
Skoraj se ne bi.
Naš prvi kilometer in pol.
Jih bomo lahko naredili 1600?
Ni ta avtobus imeniten?
Vrhunski je.
Sedeži so lepo čisti.
Avtobus lepo pelje.
Najpomembneje pa je, da ima značaj.
Osebnost ima.
Čudovito.
Tu in tam naj bi bila nevarna območja.
Svetovali so nam, naj se tu ne ustavljamo.
Danes pa...
CHIHUAHUA, MEHIKA
...je bilo več takih območij kot prej, tako da...
Če so določene težave,
se mi zdi prav, da to jemljemo resno.
Z malo sreče bo vse v redu.
Edini sem pokonci.
Le da sedim.
Vsi so nas opozarjali
pred severno Mehiko.
Naredili smo vse, da se zaščitimo.
Vreme ni najboljše, je pa svetlo.
Fanta komaj čakata vožnjo z motorji.
150 km od meje z ZDA.
In, pripravljeni smo na pot.
Če nam danes uspe prečkati mejo,
bo to zadnje prečkanje na tej poti.
Spet bomo v ZDA, kar je vznemirljivo.
Smo v severni Mehiki.
Moram reči, da je zelo prijetno spet sedeti na motorju.
To naj bi bil najnevarnejši odsek,
ta del pred nami.
Spet sva na motorjih in se voziva proti ameriški meji.
Upam, da bomo popoldne že v ZDA.
Upam, da preživimo današnji dan.
Prihajamo na znano območje.
Človek bi mislil,
da bo enostavno, ker prihajamo v ZDA.
Toda zelo verjetno ne bo enostavno.
Pravijo, da se pri vseh potovanjih zadeve sfižijo tik pred koncem.
Težko je.
Radi bi se začeli veseliti, ker se bližamo koncu
in smo dosegli tisto, kar smo si zadali.
Toda to je najbolj ranljiv del poti.
Lahko verjameš, Charley? Tik pred Juarezom smo.
Ne. Moram priznati, da nisem pričakoval tega.
Včerajšnje vreme sem pričakoval.
Res je.
-Pa me je. -Si dobro?
Poglej, koliko vode.
Glej to.
Kot reka je.
JUÀREZ, MEHIKA
40 minut prepozno smo prišli.
Nismo vedeli, da se meja zapre ob dveh.
Ne za ljudi. Ti lahko mejo prečkajo 24 ur dnevno,
mi pa imamo veliko snemalne opreme.
Izgubili smo navigatorja
in ugotavljamo, kje pri bogu je meja.
Tudi motorje smo izgubili. Ne vidim jih.
To ni ravno najboljši kraj,
da se izgubimo.
Smo se dejansko izgubili?
Ja, v Juarezu.
Najbrž smo na območju kartelov.
-Smo daleč od meje? -Ne, ne.
Kakih deset minut. Ni daleč.
-OK. -Prosim.
Pomirite se, prijatelji.
Vreme nas je čisto zafrknilo.
Mislim, da ne bomo mogli prečkati meje,
kar pomeni, da bomo obtičali na območju, pred katerim so nas svarili.
MEHIŠKO-AMERIŠKA MEJA
-To je meja? -Ja.
Begunski tabor.
Motorji so tu.
Tam so. Charleyja vidim.
Ja.
VOZNIK
-Bravo. -Gracias.
Lico, hvala.
Skušamo prečkati mejo v El Paso.
Mislim, da smo se kar navezali na avtobus.
Skušamo ga spraviti čez mejo.
Izpolniti je treba celo tono papirjev, toda...
Tu morajo ljudje prečkati mejo.
To smo naredili. Potni listi so ožigosani.
Toda povedali so nam,
da morata Ewan in Charley ožigosati potni list za motorja
40 kilometrov v tisto smer.
Nato morata priti nazaj in prečkati v El Paso v Teksasu.
Mi pa, ker imamo snemalno opremo,
moramo dobrih 30 kilometrov v nasprotno smer. Saj ni res.
S snemalno opremo.
Nerad se pritožujem o zamudi,
ko celotna skupnost že mesece živi tu
in čaka, da lahko prečka mejo.
Ko gledam te šotore pred mejo, se sprašujem,
kdo so ti ljudje.
Prišli so iz južne Mehike...
TUKAJŠNJI PRODUCENT
...da bi zaprosili za azil v ZDA
zaradi negotovosti v mehiških zveznih državah.
Ogrožal jih je organiziran kriminal.
Če ne bi prodajali mamil, bi jim ubili družinskega člana.
Zato so zbežali.
Kako dolgo je že tu?
Dva meseca in pol.
Žal mi je. Želim vam srečo.
To je kruta resničnost.
Zaradi negotovosti in tolp vsi težko živijo.
Vsakdo potrebuje priložnost.
Vse temeljito preverijo.
VOZNIK
Vsako vozilo, vsak avto, vse preverijo.
Prečkanje meje traja štiri, pet ur. Težko je.
Večina ljudi hoče iti v ZDA delat.
Nekateri so zelo marljivi.
ZAHODNI VHOD MEJNI PREHOD
V redu. No.
Ja.
Nismo še čisto zapustili Mehike
in nismo še v Ameriki, tako da...
Ne vemo, kaj kdo dela.
-Pojma nimamo. -Ne vemo, kje so.
VZHODNI VHOD
Ne vemo, kje sta Russ in Dave.
Ne vemo, kaj delajo.
Vem le, da je Russ rekel:
"Na vsak način se spravita v ZDA. Srečno."
Nato je prekinilo.
Dobro.
Mokro rit imam.
DOBRODOŠLI V ZDA
Ura je pol tri zjutraj.
Na mejnem prehodu smo bili 12 ur. Pravkar smo prečkali mejo.
Dobro je to, da so fantje skozi.
Motorji so skozi.
V ZDA smo.
V Ameriko smo prispeli.
EL PASO, TEKSAS
Malce sem čustven zaradi prihoda v ZDA.
Ko mi je rekel...
Upal sem, da mi bo rekel: "Dobrodošli doma".
Dal sem mu potni list,
spraševal je o potovanju,
pogledal motor,
mi vrnil potni list in zaželel srečno vožnjo.
Ta carinik je bil lep.
Zelo čeden, visok, z jekleno sivimi očmi.
Pomislil sem...
Če bi to bil film, bi vlogo carinika dali točno takem tipu.
In...
Rekel je "srečno"
in že smo prečkali mejo.
Veselim se današnjega dne,
ker bo potovanje po ZDA drugačno.
Danes bomo poskušali narediti vsaj 320 km.
Prvi dan v ZDA.
Previdno. Charley.
Za las je šlo.
Prvi dan v ZDA.
Ta cesta vodi do Los Angelesa.
To je to.
Električni motorji nam še vedno povzročajo težave,
ker smo vajeni enostavnejšega načina.
Enostavnejši način je onesnaževanje.
Moral se bo spremeniti.
Naša predstava o tem se je precej spremenila.
Podobno je, kot ko so začeli voziti avte na bencin.
Natočili so gorivo,
toda niso vedeli, kje ga bodo spet dobili.
Ni bilo infrastrukture. Podobni občutki so.
Na prelomu smo. Prihaja sprememba.
Ozrla se bova nazaj in rekla,
da sva to izvedla, ko še ni bilo nič pripravljeno.
Zato je vznemirljivo, da sva to naredila zdaj.
Glej to. Dela.
Šest odstotkov v treh minutah.
Te polnilnice se enkratne.
To vse spremeni.
Super, stari.
To, srči. Super je.
Videl sem jih, slišal sem zanje...
DOMAČIN
...tokrat pa prvič vidim, da delajo,
da so dejansko na cesti.
Neverjetno.
Hotel sem vam pokazati...
DNEVNIŠKI ZAPIS
...kako je danes zjutraj.
Slana je padla.
Malo bomo še počakali, preden se odpravimo.
Šele sedem je ura.
Bolje, da štartamo ob osmih, devetih.
Fino bi bilo, če bi kje našli kavo.
Popoln zaključek popolnega potovanja.
DNEVNIŠKI ZAPIS
Dejansko sem rahlo žalosten.
Žalost me je prevzela.
Danes sem nekoliko žalosten.
Dojemam, da bo kmalu konec,
kar je žalostno.
Zdaj ko se cilj bliža, nočem, da se.
Krasno se je peljati v tvoji družbi.
Bilo je enkratno. Enkratno.
Ko si na motorju, se predaš okolici,
povezan si z njo, pripadaš ji, počutiš se kot del nje.
Na neki način si bliže pokrajini.
Ko na motorju
prečkaš različne odročne kraje
ali se pripelješ v mesteca ali vasice,
takoj pritegneš ljudi.
V njihovem okolju si.
Ljudem se pogosto smiliš,
ker si ali moker ali totalno prašen.
Ker si se tja pripeljal z motorjem, bolj sodiš tja.
Nisi iznenada prišel z letalom.
Na neki čuden način si bolj zaslužiš biti tam.
Večjo pravico imaš do nje.
Kamorkoli pogledaš, so naši prijatelji kaktusi!
Obožujem kaktuse.
Najini sotrpini.
Preprostih dni se ne spomniš.
V enega se zlijejo.
Nikoli pa ne boš pozabil
težkih stvari.
To preprosto vzdržiš. Neprijetni deli.
Toda brez njih izkušnja morda ne bi bila tako izjemna.
V to se ne podam z mislijo, da je nevarno ali tvegano.
Preprosto se veselim.
Ne zdi se mi nevarno.
Vožnja z motorjem je tako ali tako vedno tvegana.
To sem sprejel. Ni mi mar.
Ne bom nehal voziti motorja.
Obožujem ga. Je del mene.
V Južni Ameriki, Srednji Ameriki in Mehiki
so bili ljudje izredno prijazni. Hoteli so pomagati,
zanimalo jih je, kaj počnemo.
V Boliviji me je bilo strah.
Bal sem se za Charleyja zaradi cest,
saj ima težave z nogami.
Ko okrevaš, si avtomatsko zaščitniški do samega sebe.
Včasih moraš iti na kraj, kot je Machu Picchu,
in prehoditi vse tiste stopnice,
da ugotoviš, da zmoreš več, kot si mislil.
Dobrodošli v Kaliforniji.
To res je krasen kraj.
Ja.
V Palm Springs pridejo družinski člani in prijatelji.
Jutri gremo skupaj do Los Angelesa.
PALM SPRINGS, KALIFORNIJA
Ljubezen moja.
-Snemi čelado. -Ljubezen moja.
Draga moja, živijo.
-Živijo, srček. -Miška.
Srce moje. Srce moje.
Pa smo tu.
Zadnji dan.
Pripravljamo motorje in opremo.
Med pakiranjem mi je bilo čudno, ker sem vedel, da je zadnjič.
Tri mesece smo vstajali,
pospravili stvari v črno torbo in zvezali.
Torbo smo dali na motor in...
Prešinilo me je,
da mi jutri tega ne bo treba delati.
Organizirali smo prav poseben dan.
Dobili se bomo z motoristi,
ljudmi, ki so nam vso pot stali ob strani,
s partnerji, ki so bili zelo kul.
Dobili se bomo in skupaj peljali 30 kilometrov do centra Los Angelesa.
Potem pa... To je to.
Kako si, brat?
Ta moški je vse omogočil.
-RJ! -Kako si? Lepo te je videti.
USTANOVITELJ RIVIANA
-Kako si? Si dobro? -Madona, vesel sem te.
-Bilo je vrhunsko. -Prototipa.
Serijski avti... Dvakrat več navora.
-To je bil odbit test. -Ja.
Vsako jutro sta me gledala:
-"Je to vse? Daš še?" -Imaš še?
Motorji niso bili dobri, temveč popolni. Izjemni.
Presegli so pričakovanja.
Prej nisi imel brkov, ne?
-Ne. -Iz Mehike so.
Rekli so, naj se zlijem z okolico. Trudim se.
Če bi nas ugrabili, bi se delal, da je domačin.
-"Ne poznam jih." -"Te Angleže odpeljite."
-Ljubica moja, kako si? -Živijo.
Ljubka si v tej ogromni čeladi.
Tvoj obrazek je tako prisrčen.
Dobro, lahko gremo.
Charley je seveda povečal pritisk
in v avto posedel svojo najmlajšo in drugo najljubšo hčer.
CHARLEYJEVA HČI
-Živijo, lepotička! -Živijo, ati!
Živijo, ljubica moja.
O, bog. Ati, zakaj?
Lepo se vedi.
Neverjetno.
Ne bi smel komentirati, toda nikar ne padi zdaj, Charley.
Je RJ v avtu ali sanjam? Uščipni me.
Kaj sanjam?
Celo cesto smo zasedli.
IZVOZ 50
Rad imam Charleyja in vesel sem, da sva se podala na tretje potovanje.
Hotela sva na tretjo odpravo,
ko bi bila malce starejša in bolj zrela.
Kaj pa vem. Starejša vsekakor sva.
ČILE
BOLIVIJA
EKVADOR
KOLUMBIJA
KOSTARIKA
NIKARAGVA
GVATEMALA
MEHIKA
Ne morem verjeti, koliko sveta sva prevozila skupaj.
To mi je resnično spremenilo življenje.
Hvala za spomine. Hvala za potovanja.
Hvala, ker si mi spremenil življenje.
Sanjarim o novih potovanjih,
motorjih, cestah in...
Toda pravkar sem z motorjem na poti.
Res sem obseden.
Včasih pomislim, da bi lahko naredil to.
Res bi lahko.
Saj veš, lahko narediš to.
Lahko bi se usedel na motor in to bi bilo to.
To bi lahko počel večno.
LOS ANGELES, KALIFORNIJA
Izkazali ste se!
Vau, glej to.
Uspelo mu je!
Bravo, stari.
-Uspelo ti je! -Dovolj nor, da privoli.
Uspelo ti je.
Opravljeno je. Živ in zdrav si. Vse je v redu.
Ja, najlepša hvala.
20 900 kilometrov.
Prispeli smo v enem kosu.
Oddahnil sem se. Presrečen sem.
Ne zdi se mi še, kot da je konec potovanja.
Čez kak teden bom dojel.
"Potovanja je konec.
Začniva načrtovati naslednje."
Prevedla Nena Lubej Artnak