WVi skal kjøre 2 000 mil gjennom 13 land.
Fra Ushuaia, inn og ut og fra Argentina og Chile, til Atacama-ørkenen,
mot La Paz, før vi krysser Titicaca-innsjøen
og fortsetter langs Andesfjellene til Colombia over til Panama,
gjennom Mellom-Amerika og Mexico og ankommer Los Angeles 100 dager senere.
REGISSØR-PRODUSENT
Vi skal gi disse karene videokameraer,
og de får også kameraer montert med mikrofoner på hjelmene sine
så de kan filme mens de kjører.
Er dette en vei? Herregud!
REGISSØR-PRODUSENT
En tredje sykkel følger dem, der er Claudio, kameramannen.
I tillegg reiser Russ og jeg i to elektriske pickuper
sammen med kameramennene, Jimmy,
Anthony og Taylor, som også hjelper til med logistikken.
Vi filmer karene fra kjøretøyene
og møter dem ved grensene,
men ellers er motorsyklene på egen hånd.
371 MIL TIL LOS ANGELES
Vi må gjennom forskjellige deler av Mexico.
Noen sier de er ganske farlige.
Noen sier de ikke er så farlige.
Det er best å ikke kjøre om kvelden.
Antakelig ikke en god idé.
Ja, nettopp. Vi får se.
Men det blir gøy når vi får den bussen. Gleder meg til å se hvordan den funker.
STOPP
Fy faen så bra, Dave.
-Kom inn og se på den. -Vi ser. Jeg ser.
Ok.
-Ja. Det synker. -Oi.
-Det er lavt. -Veldig… litt for lavt.
Er det trøbbel, er det best her, og ikke midt i Chihuahua, hva?
-Vil ikke ha trøbbel i Chihuahua. -Hoses?
Jeg skal få en valp i Chihuahua. Chihuahua.
-Dere bør avgjøre. -Hva med blå…
…de blå på én side og oransje på den andre?
Burde ha spurt.
Åh, herregud.
Se.
Kanskje det var feil avgjørelse.
LOKAL PRODUSENT
Vi tar… Stopp når du ser en oransje du liker.
-Den blåfargen er fin. -Den?
-Der. -Der. Ja, den blir bra.
Ja.
-Tenkte på Long Way Up. -Eller…
-Vi burde ha en Long Way Up-logo. -Hva med en lyn-ting?
-Ja. -Du vet, en sånn lyn-ting?
Med en strek gjennom, for det er ikke elektrisk.
Ok. Seter.
Du velger hva du vil ha.
-Ja, om disse er ok, så… -Vi kan levne fire eller fem rader
og ennå ha nok plass til køyene og syklene, tror jeg.
Det er litt for langt unna for føttene.
Denne bussen er massiv.
Det er så mange stoler.
Åh, kjære.
Her er bremsene.
ELEKTRIKER
Nødbrems, når den senker seg ved fortauet.
Men hvor er… Bare bremselys…
-Brems. Her. -Bremselys.
Ja, der er det. Ok.
Hvor mye lettere blir den uten stolene?
Den flyr. Den vil klare 160 i timen. Den flyvende bussen.
Alle må skrus av under, ikke sant?
-Ser dem? -Ja.
En av oss må gå under og holde mutterne,
og en av oss må skru løs.
Ok, vi må gå ned og…
Skitten og fæl.
Greit.
Charley, du bør ta på beskyttelsesbriller.
Jeg har lesebrillene mine.
Åh, kjære.
Det er den eneste jeg ikke når.
Denne?
Jeg må ta ut minst en, kom igjen.
De kommer til å le av oss…
Jeg har alltid sett på… Når jeg ikke spiller og sånt.
Sett på sånne show.
Folk som bygger sykler og biler.
Tatoverte folk i Amerika bare…
Og du prøver å få av en mutter på kamera
og innser hvor gode de folkene faktisk er.
Prøver å ta av en mutter.
Kom igjen!
Glad stålet kom, for det er viktig å bygge rampene.
Bli der. Bare hold den.
-Er det plass nok til to der? -Han sier ja.
Da kan vi ta to 20-ere.
Én meter bred.
Tre meter.
MEKANIKER
Femti centimeter bred og tre meter lang.
-Han løser problemene. -Ja.
Jeg fant en…
-Jeg fant en her. -Ok.
Jøss, den er vanskelig å finne.
Jeg har en. Jeg føler en.
Han vet ikke hvor vanskelig det er og hvor lite plass jeg har å jobbe på.
Der ja.
Ok, den har jeg. Vent.
Vent. Oi.
Vi starter med den.
Du klarer det. Fortsett.
Kom igjen. Gi litt…
Nesten.
Fortsett.
Nesten.
-Dette… -Vi tok én!
-Ja! -Vi tok én.
Ok. Gracias, amigo.
Perfekt timing.
Vi tok ut én, Dave!
Vi må bare lage sengene, må få ut skruene,
fikse lys, alt elektrisk,
gjøre døren ferdig, åpne den litt mer,
sette takstativet på, finne et sted å sette generatorene,
finne generatorer.
Og det er vel det.
Ikke mye mer å gjøre.
Vi så vel ikke for oss dette da vi startet i Ushuaia?
At vi ville…
At vi var under denne busen ti dager før mål.
I dag og i morgen for å få den ferdig.
Vi har ikke… Jeg har ikke tid. Det er…
Han har ikke startet å sveise,
for denne skulle vært her klokka åtte i morges.
Sprøtt, men jeg vil ha stål og aluminium så jeg har en forsikring.
Jeg må få den trygg mekanisk.
Rampen er det viktigste her utenom det mekaniske.
Her er hovedstøttebjelken
som holder bussen fra å gjøre sånn. Skroget.
Vi må kutte i den.
Det jeg gjør, er at det er en vertikal støtte her og der.
Jeg skal lage en skøyt som går cirka herfra
og går i en 45-graders vinkel til den vertikale støtten på hver side.
Den holder alt på plass mens jeg skjærer ut denne.
Bremselys, indikatorer, frontlys.
Denne, den bak, og LED-lysene.
-I tilfelle tiden blir knapp. -Ja.
Om LED-lysene ikke funker, kan du bare ha seks små lys.
Jeg må sette inn deler som støtte
så den ikke glipper og noe skjer når jeg skjærer.
Har vi noe skrapmetall?
La oss bygge denne.
-Jeg må starte med rampen. Jøss! -Ja.
Pussig at vi kjørte opp fra Guatemala, ikke sant?
Bare her om dagen.
Jeg ser på kartet og: "Hvordan klarte vi det?"
Så husker jeg at vi kjørte.
Det er litt frynsete.
Hjernen min klarer ikke å fordøye det.
Du ser bunnen av Argentina, og det er milevis unna.
Du tenker: "Jøsses, vi… Det er en lang tur."
Det er jammen langt opp.
Ikke sant?
Virker mye lenger enn de andre, men det er ikke det.
Det er kortere, men føles lenger.
Ja, det gjør det. Jeg vet ikke hvorfor.
Eldre.
-Tror du? -Eldre og mer slitne.
-Skitnere. -Jeg kaster deg under bussen.
Det du har gjort de siste tre dagene, kunne jeg ikke gjort uten deg.
Utrolig jobba. Se på denne.
Vi er ikke ferdige. Jeg trenger morgendagen, ok?
I morgen blir… Samle alle løse tråder.
-Ålreit. -La oss ha en flott dag i morgen.
-Ok? Gracias. Takk. -Ja. Klart.
Bussen er utrolig, men det er ennå mye jobb.
Det er bare én dag igjen å gjøre det på.
Hvordan skal de klare alt?
Jeg vil se om noe har kommet.
Stativet skulle ha kommet.
Ja!
Se på dette.
De bygget dette på én dag.
Dette og stigene.
Se den fine sveisen og lakken.
Én dag.
Jeg gir dem ikke ordre.
De vet hvordan, og de gjør det bedre enn jeg kunne drømt om.
De gjør sitt beste for å få oss opp å gå.
Det er den femte.
Vi startet med denne den fjerde.
Det skjer bare ikke hvor som helst.
Se på dem.
Ja, igual.
Her, ikke sant?
Ja.
Det var et flott hengsel.
Så er det kanskje en liten…
Du vet, gi meg en liten…
Ja, han sa han kunne…
Ålreit.
Oransje er på.
-Charley. -Se på det.
Han tar det av.
Så sykt.
-Fint, blå og oransje. -Utrolig.
Jeg syns oransje stikker seg mer ut, du…
Jeg er bekymret for å være på toppen av rampen…
…og prøve å få den inn.
Hva gjør…
Skjønner du?
Jeg vil gjerne dra og måle skikkelig en gang til
og se hvor mye plass det egentlig er.
Ja. Vi drar og måler sykkelen.
Hva sa vi? 132 centimeter?
-130 -130.
Sikker på det er ferdig i morgen tidlig?
Det er du, hva? Se på deg.
Ja, vi blir ferdig.
Mexico har vært utrolig så langt,
og folk her har vært utrolige.
Men vi må ta rådene om å ikke kjøre om natten alvorlig.
Jeg var nettopp på telefonen med SOS International,
de som gir oss sikkerhetsråd,
og de ba oss dra denne veien.
-Ok, til El Paso? -Til El Paso.
Jeg vil ikke svartmale Mexico, jeg elsker det, og det er…
Vi har bare truffet vennlighet og hyggelige folk så langt.
Som noen sa: "Det er ikke starten, men avslutningen."
-Ja. -Vi må avslutte sterkt.
Generatorer, om du kan gjøre dem i stand,
så kan jeg si at vi kjører gjennom…
Jeg tar meg av det. Jeg trenger Javier.
Jeg vil ha dokumentene i orden.
Hvordan går det med papirene?
Forsikringsselskapet kommer om 50 minutter.
Skiltene, klokka elleve.
-Hva? -Skiltene.
Vi drar klokka syv.
Ja, men det er myndighetene.
-Det er ikke meg. -Det er systemet.
Det er systemet.
Er det noe vi kan gjøre?
-Umulig. -Kontoret er stengt nå.
Dokumenter mangler, men det er verre om vi ikke får syklene på bussen,
og vi må komme oss på veien i morgen.
Syklene er 130 centimeter til toppen av sidespeilet.
Hvor mange centimeter til sidespeilet?
132.
Hundre og tretti, 132 centimeter, høyden på døren.
Vi må fjerne skjermen,
og jeg tror ikke de går inn som de er.
Ewan dro for å dobbeltsjekke, og det er 132 centimeter til styrehåndtaket.
Den åpningen er 132 centimeter, så du får den aldri inn.
Problemet er…
Tenk over det, klokka er halv seks. Vi drar i morgen tidlig.
Vi har mye jobb.
Vi bygger om bussen for å frakte syklene.
Får ikke syklene plass, funker det ikke.
-Her, her og her. -Ja.
Si.
Hva er "maksimum" på spansk?
-Mucho. -Mucho?
Der du var.
-Nettopp. -Ja.
Klokken er tre om morgenen vi egentlig skal dra.
Guttene jobber ennå.
De har jobbet hele dagen.
De har jobbet hele natten. Alle sammen.
De beste folkene jeg har møtt.
Utfordringen vi strever med nå,
er å få inn disse rampene.
To ramper ved siden av hverandre får oss inn.
Jeg er rørt over hvor hardt de jobber.
De har ikke bedt om noe ekstra.
De har ikke bedt om noe særlig.
Og de er så dedikerte… og prøver å hjelpe oss.
Bussdag.
Må passe meg så du ikke ser…
JOURNALKAMERA
…rumpa mi i refleksjonen i TV-en.
David har gjort en utrolig jobb med å finne en buss,
skaffe to mekanikere og sveisere, få Matt til å skjære ut døren.
Han bare ordnet dette på null komma niks.
Det blir fantastisk.
Vi skal kjøre, sette syklene på bussen og kjøre utover natten.
Mens bussen… lader syklene.
Jeg er så spent.
Nydelig.
Vi har tatt denne gamle, slitne bussen
og bygd den om til en sprø, Long Way Up,
sykkelfraktende, team-sovende drømmemaskin.
Tusen takk.
Se på den!
Bra jobb, Dave.
-Ja. -Den er utrolig.
-Utrolig. -Oi. Køyene er inne.
-Dave. Strålende. -Utrolig.
Godt jobba.
Ja, puter her.
Mekaniske ting, det manglet mange deler,
vi måtte skaffe dem fra hele Mexico.
De tok all mekanikken, vi ville ha den trygg mekanisk.
Så ville vi bygge den om til vårt bruk.
Å finne en jernarbeider til å bygge takstativet i tide og sengene,
holde det bruksvennlig og sørge for at syklene kom inn.
Jeg syns det beste er dette, det mest sexy på hele kjøretøyet.
De brukte evigheter… på denne.
-Åh, herregud. -Oi!
Og ikke 2,5 meter.
-Tre meter. -Laget de den?
-Vi laget rampen. -Rille for rille?
-Sveiset rille for rille. -Dave, du får ditt eget show.
Daves Motorfiks.
Dave fikser igjen denne uken på Daves Motorfiks.
Hvordan gjør han det?
Den er utrolig,
spesielt når du ser blå og oransje mot syklene her.
Og det… alt som er gjort innvendig.
Øyeblikket vi alle har ventet på. Starter den?
Ja, bare litt.
-Én. -Jepp.
-Nei. Vent. Ja. -Der, ja. Ja.
Bra nå?
Ja.
Ja!
Du har små øyeblikk og store øyeblikk i livet.
Det var et stort øyeblikk å jobbe på denne.
Pang! Hun startet så fint.
Det betyr mye for meg, skjønner?
De har jobbet. De elsker det.
De smiler og jobber ræva av seg.
Og de ble ferdig.
Eneste trøbbelet er de pokkers dokumentene.
Skulle fått skiltene i går kveld.
Men de kom ikke i går, så vi får dem i dag tidlig.
Jeg stirrer på porten, håper de kommer, men…
Hva er planen? Så vi alle… er samkjørte.
Planen er at dere kjører nå.
Vi skal se om vi får denne i gang.
Men uansett, vi treffes på samme sted.
Om dokumentene kommer, er vi tilbake i rute.
Vi drar uten bussen.
Bussen møter oss senere, og vi drar innover i Mexico.
TEHUACÀN-CUICATLÀN-DALEN
Herregud. Det er kaktus overalt.
Dette er kaktusens hjem.
Dette er kaktusdalen.
Som en bro gjennom kaktusskyen.
-Jøss, den er… ja. -Det er som apehaler.
Hundrevis av apehaler eller slanger eller…
Denne likner oss.
Jeg mimer en kaktus. Mime.
Jeg har aldri vært i ballong før,
men nå får vi sjansen. *SPLIT*
Jøss! Dette er utrolig.
Åh, herregud.
Ewan.
-Oi. Se på den utsikten. Det er utrolig. -Åh, herregud.
Nå skjer det. Av sted med oss.
Der er pyramiden. Se.
-Der. -To av dem. Åh, herregud.
Det er vakkert. Se. Det er utrolig vakkert.
Jeg trodde aldri jeg skulle fly sammen med 40 andre ballonger.
Det er utrolig.
Over tempelet midt i Mexico.
Det er utrolig.
Kan du tenke deg å komme ut av jungelen
og se tre massive pyramider med gater og butikker?
Mayaversjonen av London år 350 f.Kr.
Jeg elsker det.
Jeg liker ikke å se ned ditover. Jeg får frysninger av at du kan falle ut.
Men jeg elsker følelsen, så grasiøst og mykt.
-Det er så lett, hva? -Ja.
Jeg liker det. Det er skjønt.
Går du foran veien eller bak?
-Vet ikke. -Ok.
Jeg elsker at det er så planløst.
-Veldig fint. -Jeg ville vært redd nå.
Der, ja.
Lykke til.
De har oss.
Bra dramatisk.
Uten noen til å ta tauet ville det vært veldig dramatisk.
Se landingen.
Oi.
Godt jobba.
Null krasj.
Likte du turen?
-Elsket det. Takk. -Skjønt.
-Ja, tusen takk. Bravo. -Det var nydelig.
Bra til å være min første, hva?
De gjør et slags pilgrimsløp,
men jeg vet ikke noe om det
annet enn at de hopper av lastebilen.
Ja, vi har alt klart.
MED LOKAL PRODUSENT
-Sengene er klare. Bussen er klar. -Kom igjen, ikke…
Mekanikken er klar.
Lysene er klare.
-Alt funker. Det er på vei nå. -Jeg skal…
Jeg skal klemme deg og bite deg.
Jeg er manneglad i deg.
Takk.
Jeg blir sprø.
Vi møter bussen og syklene om noen minutter.
Charley, vi nærmer oss der vi skal møte bussen.
Flott.
Jeg gleder meg til å se den på veien.
Hva holdt de på med?
Vi er på pilgrimstur til Juquila.
Vi tar jomfruen vår dit.
Noen går til fots, andre på sykkel. Og vi har bilene med.
Oi.
LOKAL PRODUSENT
De som går, dro for 13 dager siden.
Hva er på slutten? Hva er målet deres?
Når vi ankommer, venter folkene i landsbyen oss.
De har fyrverkeri. Det er musikk og konfetti til jomfruen.
Hola!
Gracias.
Nei. Ok, denne gangen…
Jeg tok ham igjen.
Ha det!
Der er hun. Der er bussen.
Første gang opp rampen.
-Nydelig. -Vi kjører dem.
-Godt jobba, dere. -Godt jobba. Så kult.
Nei.
Som de sier…
Nå skjer det faktisk.
Nære på å ikke skje.
Det var den første kilometeren vår.
Få se om vi kan gjøre tusenvis.
Er ikke denne bussen utrolig?
Jeg elsker den.
Jeg syns setene ble fikset bra.
Den kjører veldig jevnt.
Og viktigst, den har karakter.
Den har litt personlighet.
Nydelig.
Det er noen skumle områder her og der, du vet…
…hvor vi er bedt om ikke å stoppe og bare fortsette.
Og i dag…
…var det flere sånne områder enn ellers, så…
Om det er visse bekymringer eller noe sånt,
syns jeg vi skal ta det seriøst.
Og med litt flaks, går alt bra.
Siste mann stående.
Sittende.
Det har vært mye skremselspropaganda
når det gjelder nordlige Mexico.
Vi har tatt alle forholdsregler.
Været er dårlig, men det er dagslys.
Gutta er klare for å få syklene av bussen.
Hundre og femtitre mil fra grensen til USA.
Og vi er klare til å dra.
Om vi kan krysse grensen i dag,
er det turens siste grensekryssing.
Da er vi tilbake i Statene, og det er spennende.
Her er vi, i nordlige Mexico.
Jeg må si det er veldig fint å være på sykkelen igjen.
Det skulle være den farligste passasjen vår,
den delen, vet du.
Nå er de tilbake, og vi kjører til grensen og Amerika.
Forhåpentlig er vi i Amerika i ettermiddag.
Jeg håper vi kan krysse i dag.
Krysser inn i kjent territorium.
Du bare tenker:
"Ok, det bør være lett. Vi drar inn i Amerika."
Men det er en sjanse for at det ikke er det.
Alle sier at på enhver tur er det de siste fem prosentene ting skjer.
Så det er tøft,
for vi vil tillate oss å føle at vi nærmer oss slutten
og har fått til noe vi dro ut for å oppnå.
Dette er den mest sårbare delen av turen.
Charley, kan du tro det? Vi er på vei inn i Juárez.
Nei, jeg forventet ikke dette, må jeg si.
Jeg forventet gårsdagens vær, om du skjønner.
Ja, visst.
-Den traff meg. -Går det bra?
Se vannet der borte.
Se på det.
Det er som en elv.
Vi gikk glipp av grensekryssingen med 40 minutter.
Ingen sa at den stengte klokka to.
Ikke for folk. Folk kan ekspederes hele døgnet, men…
…det som vi har med, kamera, og sånt.
Vi mistet navigatøren vår,
så nå prøver vi å finne ut hvor grensen er.
Jeg tror vi har mistet syklene, jeg ser dem ikke.
Vi er ikke på det fineste stedet.
Å kjøre seg vill.
Har vi kjørt oss vill i Juárez?
Vi har kjørt oss vill i Juárez, ja.
Vi er nok i kartell-område.
-Er vi langt unna grensen? -Nei.
Ti minutter. Det er ikke langt.
-Ok. -Vær så snill.
Rolig, venner.
Været har lagt kaos av alt,
og jeg tror vi mistet sjansen til å krysse grensen.
Det betyr at vi står fast nøyaktig der vi ble bedt om å være forsiktig.
GRENSEKRYSSING
-Er dette grensen? -Ja.
En flyktningleir.
Her. Sykkelen er her.
Der er syklene. Der er Charley.
Jepp.
SJÅFØR
-Godt jobba. -Gracias.
Lico, takk.
Vi skal inn i El Paso.
Jeg tror mange av oss har blitt knyttet til bussen.
Vi prøver å få henne over.
Det er mange dokumenter for å få til det, men…
Her sjekket vi ut som folk, ikke sant?
Det har vi gjort. Passene er stemplet.
Men nå viser det seg
at Ewan og Charley må få stempel i passene sine til motorsyklene,
og det er fire mil den veien.
Så må de komme tilbake denne veien for å dra inn i El Paso i Texas.
Siden vi har alt kamerautstyret,
må vi dra tre mil, utrolig nok, motsatt vei
med kamerautstyret.
Det er vanskelig å klage
når et helt samfunn har bodd her i månedsvis
og ventet på å krysse grensen.
Se på alle teltene og alt, grensen er rett der borte.
Hvem er disse folkene?
De kom hit fra sør i Mexico…
LOKAL PRODUSENT
…for å be om asyl i USA
på grunn av usikkerheten i flere meksikanske stater.
De ble truet av organisert kriminalitet
at om de ikke solgte narkotika for dem, ville de drepe noen i familien.
Så de rømte.
Hvor lenge har han vært her?
To og en halv måned.
Beklager. Vi ønsker deg lykke til.
Dette er de harde realitetene her.
Ustabiliteten med gjenger gjør det vanskelig for alle å bo her.
Alle fortjener en sjanse.
De har sjekket veldig nøye.
SJÅFØR
Hvert kjøretøy, hver bil, sjekker de.
Folk er her i fire, fem timer bare for å krysse grensen. Det er tøft.
De fleste vil til USA for å jobbe.
De er hardtarbeidende.
GRENSEKRYSSING
UNIVERSITETET I TEXAS
Ok. Vel.
Ja.
Vi er ikke helt… Vi er ikke ute av Mexico,
og vi er ikke inne i Amerika ennå, så…
Vi vet ikke hva noen gjør.
-Nei. -Ikke hvor noen er.
GRENSEKRYSSING
Ikke hvor Russ er. Dave. Ikke hva noen gjør.
Jeg vet bare hva Russ sa:
"Kom dere til Amerika hvor enn dere kan. Lykke til."
Telefonen døde.
Ok.
Jeg er våt i ræva.
VELKOMMEN TIL USA
Klokka er halv tre på natten.
Vi har vært ved grensen i tolv timer, og vi kom nettopp ut.
Det positive er at alle er gjennom.
Syklene er gjennom. Vi er i Amerika.
Long Way Up har ankommet Amerika.
Det var rørende å ankomme Amerika.
Bare… Da han sa til meg…
Jeg håpet han skulle si: "Velkommen hjem." Fordi…
Jeg ga ham passet,
og han spurte litt om turen
og så på sykkelen, og så
ga han meg passet og sa: "Kjør forsiktig."
Han var nydelig, den fyren.
Han var superkjekk. Høy. Stålgrå øyne.
Og jeg tenkte…
"I en film er det han du gir rollen som… grensevakten."
Og…
Han sa: "Kjør forsiktig." Så var vi over, jeg var gjennom.
Jeg er spent i dag,
for det føles annerledes å reise i Amerika.
Vi skal prøve å klare 32 mil i dag.
Dag én i USA.
Forsiktig. Charley.
I rette øyeblikk.
Dag én i USA.
Denne veien tar oss til LA.
Det er det.
Det er ennå vanskelig med den elektriske sykkelen,
for vi er vant til en enklere måte.
Men enklere er å forurense,
og den enklere måten må endres.
Interessant hvordan vår oppfatning har endret seg.
Litt som når folk startet å kjøre bensinbiler,
og de tanket opp og…
Men de visste ikke hvor de ville få neste bensintank.
Det var ingen infrastruktur, og det føles litt sånn.
Nå er vi ved endringens øyeblikk.
Vet du? Vi vil se tilbake og si:
"Vi gjorde det da, når ingenting var klart, og…
Det er derfor det er så spennende at vi gjorde det nå.
Se på det. Det funker.
Den gjorde seks prosent på tre minutter.
Disse er utrolige.
Dette endrer alt.
Det er flott.
Ja. Det er så bra.
Jeg har sett disse, hørt om dem…
LOKALINNBYGGER
…dette er første gangen jeg har sett dem funke
ute på veien.
Det er utrolig.
Jeg ville vise dere…
JOURNALKAMERA
…tilstandene her ute i morges.
Du ser at det er litt frost,
så det er best vi venter litt før vi drar.
Den er bare syv.
Vi bør nok dra åtte eller ni.
Det hadde vært godt å finne seg litt kaffe.
For en perfekt måte å avslutte en perfekt tur.
JOURNALKAMERA
Jeg er litt trist.
En bølge av tristhet.
Jeg har litt reiseblues i dag.
Du vet, innse at alt er over, det er litt trist.
Nå som det nærmer seg, er jeg litt: "Åh, nei!"
Det er herlig å kjøre med deg, Charley.
Det har vært utrolig. Utrolig.
Når du er på sykkelen, er du i det,
du er knyttet til det, hører til og føler deg som en del av det,
og forholdet ditt til landskapet er nærere på et vis.
På motorsykkel
drar du gjennom forskjellige steder kanskje avsides,
eller du kommer inn i småbyer eller landsbyer.
Jeg tror folk trekkes mot deg.
Du er i deres miljø.
Folk syns ofte synd på deg
fordi du er enten våt eller støvete.
Du har kjørt dit på motorsykkelen, og du hører til der.
Du har ikke dukket opp med fly.
Du fortjener mer å være der på et vis.
Det er mer ditt.
Alle steder du ser, er vennene dine, kaktuser!
Jeg elsker kaktus.
Våre våpenbrødre.
Du husker ikke de lette dagene…
Du… De blandes i hverandre.
Det du husker resten av livet,
er det som var vanskelig.
Det er bare noe du holder ut, det trøblete.
Uten dem ville du ikke hatt en så utrolig opplevelse.
Jeg går ikke inn i det og tenker at det er farlig eller risikabelt…
Er bare spent.
Jeg syns ikke det er det.
Jeg tror det er risiko ved å kjøre sykkel uansett.
Det er greit. Jeg bryr meg ikke… Jeg likte…
Jeg slutter ikke fordi det er farlig.
Jeg elsker det, og det er en del av den jeg er.
Gjennom Sør-Amerika, Mellom-Amerika og Mexico
var folk så vennlige og hjelpsomme
og interessert i det vi drev med.
I Bolivia var jeg redd.
Jeg ble redd for Charley på grunn av veiene
og tanken på at Charleys bein var sårbare.
Du er naturlig forsiktig når du restitueres.
Noen ganger betyr det å dra et sted som Machu Picchu
og faktisk gå de trappene
for å innse at jeg kan gjøre mye mer enn jeg trodde.
Velkommen til California
For en fin plass
Ja. Jippi!
Familie og venner møter oss i Palm Springs
så vi kan kjøre konvoi til LA i morgen.
Åh, min kjære.
-Ta av hjelmen. -Min elskede.
Kjære, hallo.
-Hei, kjære. -Hei, kjære.
Kjære. Min kjære.
Her er vi.
Den siste dagen.
Vi gjør alle syklene og alt klart.
Det var gøy å pakke bagen og vite at det var siste gangen.
De siste tre månedene har vi stått opp, lagt alt i den svarte bagen og festet det.
Festet det bakpå sykkelen og…
Det slo meg at jeg ikke må gjøre det i morgen tidlig.
Litt av en dag vi har organisert.
Vi skal møte andre motorsyklister.
Møte folk som har vært utrolige mot oss hele turen.
Partnere som har støttet.
Komme seg dit, så har vi tre mil til sentrum i Los Angeles.
Og så… Det er det.
Hvordan går det?
Her er han som gjorde det mulig. Som holdt det gående.
-RJ! -Alt bra? Godt å se deg.
DIREKTØR, GRUNNLEGGER
-Hvordan går det? Bra? -Jøss. Jeg er så glad du er her.
-Utrolig. -Prototypene.
Vent til du ser sluttproduktet. Dobbelt så mye omdreining.
-Og vi har jammen testet dem. -Ja.
Hver dag sa de: "Var det alt?
-Har du mer å gi meg?" -Har du mer?
Syklene var ikke gode. Ikke flotte. De var perfekte. Utrolige.
Bedre enn noen kunne forventet.
Har du hatt den barten hele tiden?
-Nei… -For Mexico.
De ba meg ikke skille meg ut… Jeg prøver.
Han fikk den, for om vi ble kidnappet, kunne han si han var derfra.
-"De er ikke med meg, hombre." -"Ta ham. Ta de engelske."
-Kjære, hvordan har du det? -Hallo.
Du er så søt i den svære hjelmen.
Det lille ansiktet ditt. Så søtt der inne.
Ok, vi kan dra.
Så økte Charley selvfølgelig presset
ved å sette sin yngste nest-favorittdatter i bilen.
CHARLEYS DATTER
-Hei, søta! -Hei, pappa!
Hei, kjære.
Åh, herregud. Pappa, hvorfor?
Oppfør deg.
Utrolig.
Ikke fordi det er min business, men ikke fall av nå.
Er RJ i bilen, eller drømmer jeg? Klyp meg.
Jeg… Nå drømmer jeg.
Se. Vi tar hele veien.
AVKJØRSEL 50 HOVEDGATE
Jeg elsker Charley, jeg er så glad vi tok en tredje. Virkelig.
Vi snakket om å ta en tredje
når vi ble litt eldre og kanskje litt klokere.
Jeg… Jeg er ikke sikker. Vi er jo eldre.
Utrolig hvor mye av verden vi har kjørt sammen,
og det har endret livet mitt.
Takk for minnene. Takk for reisene.
Takk for at du endret livet mitt.
Jeg dagdrømmer om andre turer
og fantaserer om sykler og veier og…
Men jeg er på sykkelen og kjører nå.
Jeg er virkelig besatt.
Det har vært øyeblikk hvor jeg har tenkt: "Jeg kan…
Jeg kan."
Du kan gjøre bare dette.
Jeg kunne bare sitte på en sykkel og gjøre bare dette.
Jeg kunne gjøre dette for alltid.
Godt jobba, dere!
Oi, se på det.
Han klarte det!
Godt jobba.
-Du klarte det! -Sprø nok til å si ja.
Du klarte det.
Det er gjort. Du lever. Du er frisk. Alt er bra.
Ja, tusen takk.
2 000 mil.
Vi ankom hele.
Jeg er lettet. Jeg er veldig glad.
Jeg føler ikke at det er slutten på turen ennå.
Det slår meg om en uke. Da tenker jeg:
"Vi er ikke på tur mer.
Jeg tror vi må planlegge neste."
Tekst: Tanja Dromnes