Įveiksime virš 20 000 km, aplankysime 13 šalių.
Nuo Ušuajos per Argentiną ir Čilę, per Atakamos dykumą,
La Pasą, Titikakos ežerą,
Andus į Kolumbiją, per Panamą,
Centrinę Ameriką ir Meksiką, po 100 dienų atvyksime į Los Andželą.
RASAS MALKINAS REŽISIERIUS, PRODIUSERIS
Vyrukai turės vaizdo kameras,
taip pat jų šalmuose bus įrengtos kameros su mikrofonais,
kad galėtų filmuoti kelyje.
Ir tai vadinasi kelias? Dieve mano!
DEIVIDAS ALEKSEINJANAS REŽISIERIUS, PRODIUSERIS
Su jais važiuos trečias motociklas,
kurį vairuos Klaudijus, mūsų operatorius.
Be to, mudu su Rasu keliausime dviem elektriniais pikapais
su operatoriumi Džimiu,
Entoniu ir Teiloru, kurie padės su logistika.
Mes filmuosim vyrus iš visureigių,
susitikdami su jais pasieniuose,
bet iš principo motociklai keliaus vieni.
KOPAKABANA BOLIVIJA
Kopakabana.
Atvykome čia praėjusią naktį, jaučiausi prastokai.
Mano gerklė buvo patinusi, galvojau, kad man - galas.
Kad pasigavau kokią zarazą.
Šįryt jaučiuosi geriau.
13 747 KM IKI LOS ANDŽELO
Kertame Bolivijos sieną paskutinį kartą. Ačiū tau, Bolivija.
Bolivija labai skyrėsi nuo Čilės ir Argentinos.
Jų kultūra - labai gyva ir visiškai kitokia.
Taip.
Nustebau pamatęs, kiek toli jau nuvažiavome. Puiku.
Taip. Nuostabu.
Pažiūrėjus į žemėlapį, nuo kur pradėjom,
matyti, kad nuvažiavome tolimą kelią.
Įveikėme Argentiną, Čilę ir Boliviją.
Dabar važiuojame į Peru.
O Peru stovi Maču Pikču,
ir aš nuo pat vaikystės svajojau aplankyti Maču Pikču.
Gerai. Štai. Esame Peru.
Važiuojame į Puno miestą.
Titikakos ežeras.
Mokykloje, kai buvome maži, visi juokdavomės iš to pavadinimo.
Taip.
Tiesą pasakius, ir dabar elgiamės panašiai.
Ne, ne visai.
Kai kas niekad nesuauga.
ČUKUITAS PERU
Mes abu labai norime pamatyti Maču Pikču.
Tačiau prieš tai turime aplankyti keletą vietų,
įskaitant šį įdomų objektą netoli Titikakos ežero.
Kokia čia vieta, Maksimai?
Taigi, kokia čia vieta? Taigi, tai - inkų teritorija.
MAKSIMAS VIETOS PRODIUSERIS
- Ji vadinama Inca Uyo. - Inca Uyo.
- Uyo... Inca, žinoma, reiškia „inkų“.
Uyo reiškia vyriškas genitalijas.
- Aišku. - Taip, visai gražiai skamba. Uyo.
- Gerai. - Jėga. Gerai.
Taigi, ji vadinama Vaisingumo šventykla.
Taip šitai supranta dabartiniai Peru gyventojai.
Kadangi akmenys taip gražiai apdirbti, aišku, jog statinys - tikrai svarbus.
Taigi, tai buvo arba šventykla, namas, priklausęs kurakai -
svarbiam administraciniam valdininkui.
Arba tai galėjo būti vieta,
kurioje inkai apsistodavo atvykę.
Būtent iš čia kilo Inkų imperija.
tikima, kad ji kilo iš šios vietos, prie Titikakos ežero.
Štai kaip.
Tie akmenys - svarbus statinys.
Žinoma, didžioji jo dalis sugriauta, tačiau pamatai išliko.
Čia ateina žmonės, turintys vaisingumo bėdų.
Ar tai padeda?
Taip, sako, kad padeda. Daug moterų, kurios susilaukė dvynių,
tikina, jo tai nutiko po to, kai jos pasėdėjo ant tų grybukų.
Nori tapti vaisingesnis?
Viską įtrauk, Evanai.
Nenorėjau taip pasakyti. Netyčia išsprūdo.
Jei nufotografuotum tuos du,
visiems būtų aišku, kaip atrodo ta vaisingumo vieta.
Tuos du, ten.
Bičiuli, ne. Mums to nereikia. Žinau, kad tau patinku. Ne.
Mums to nereikia. Ne.
Ne.
Ne, mums to nereikia.
- O, ne. - Jis labai džiaugiasi.
Matei, koks aš dabar vaisingas?
Matei, kad tas šuo niekaip negalėjo nuo manęs atsitraukti? Nuostabu.
Tai veikia. Nėra jokių abejonių.
Gražus vaizdas.
Nebloga vietelė.
Šiandien važiuosime į Kuską, jis - už 390 km.
Šiandien apžiūrėsime kondorų rezervatą.
Ten jie globojami ir paleidžiami į laisvę.
Taigi, tai - Kočuasi gyvūnų prieglauda.
Andų kondoras, kurį matome štai ten...
PITERIS KOČUASI GYVŪNŲ PRIEGLAUDA
- ...yra pagrindinis mūsų tikslas. - Dieve mano.
Kondoras yra didžiausias skraidantis paukštis pasaulyje
bei sveikatos ir nemirtingumo simbolis Peru.
O tuos paukščius jums atvežė sužeistus?
- Taip. - Tikrai?
Kai kurie čia atsidūrė dėl Javaro fiestos.
Javaro fiesta - tai šventė, kurios metu
kondoras pririšamas ant buliaus nugaros.
Ir kondorai... Po šventės jie lieka sulaužytais sparnais,
sužeistomis kojomis, o kartais -
nusisuka sprandą.
- Ir miršta. - Ir tai daroma dėl...
- ...tradicijų... - Tai - nelegali tradicija.
Bulius simbolizuoja ispanus.
O kondoras - inkus.
Tai simbolizuoja senųjų laikų kovą.
Taigi, jei laimi bulius,
reiškia, kad metai bus blogi.
Jei kovą laimi kondoras,
metai bus geri.
Žmonės investuoja į derlių.
Labai neteisinga.
Nes nukenčia kondorai.
- Taip. - Žinoma.
Niekad nemėgau matyti laukinių gyvūnų, įkištų už grotų
narvuose.
Tačiau šiuo atveju aš tikrai tikiu,
kad jie stengiasi juos išgydyti ir paleisti, kai tik bus galima.
Dieve mano, pažiūrėk, kokio jis dydžio.
Tai buvo kondoro skrydis.
Nerealu.
Čia - Andų žąsys.
Jos išsirenka partnerį
ir lieka su juo visą gyvenimą.
Tas ryšys tarp jų - toks stiprus,
jog jei vienas iš jų miršta,
kitas gali mirti iš liūdesio.
Ar netgi blogiau...
jie nusižudo.
- Tikrai? - Negali būti.
- Tikrai. - Tikrai?
Jos nušoka nuo uolos, nuo paties viršaus,
ir nė nesuplakusios sparnais trenkiasi į žemę.
- Dievulėliau. - Dieve mano.
Nes gyventi be partnerio - neverta.
Todėl jos čia laikomos
meilės ir ištikimybės simboliu.
Galvoju, kad būtų liūdna...
- Būtų, tiesa? - Ką? Be Olės?
- Taip. - Būtų neverta gyventi.
Būtent. Tad imi ir tą padarai.
Nesu tikras, ar šokčiau nuo uolos.
Kažkaip kitaip pasielgčiau.
Nežmoniškai džiaugiuosi,
nes šįvakar sėsime į traukinį ir važiuosime į Maču Pikču.
OLJANTAITAMBAS PERU
Man patinka tas senas varpas. Gražus. Grąžina į praeitį.
Žiūrėk po kojomis.
Su traukiniu - į Maču Pikču. Ar gali būti geriau?
Bet, taip, jis vyksta būtent į Maču Pikču.
Visas traukinys - į vieną turistinę vietą.
Bus smagu pasėdėti traukinyje kelias valandas.
Pakeliui į Maču Pikču. Dieve mano.
Negaliu patikėti.
Kai mokiausi mokykloje, jo plakatas kabojo ant sienos.
Pamokų metu žiūrėdavau į jį ir svajodavau.
Labai norėjau jį pamatyti.
Tikrai labai labai nekantrauju.
Maču Pikču stovi beveik 2,5 km aukštyje.
Ir kadangi jį pasiekti keliais yra sunku,
buvo įrengta geležinkelio linija,
ir per dvi valandas traukinys pristatys mus į vietą.
Negaliu patikėti, kad spėjome į traukinį.
Įprastai, jei reikia kažkur atsidurti, mes vėluojame dieną ar dvi.
Tačiau šįkart mes tiesiog...
atvažiavome, persirengėme. Įlipome į traukinį.
Smagi buvo kelionė traukiniu.
Dešimta valanda vakaro, 22.05 val.
AGVASKALJENTESAS PERU
Kelsimės 4.00 val. ryto.
Pusę penkių būsime prie durų ir 5.00 val. mėginsime užkilti ant Maču Pikču.
Ir...
Sunku patikėti, nes visą gyvenimą svajojau jį pamatyti.
Norėjau ten nuvykti.
Rytoj noriu atsidurti toje ypatingoje vietoje.
Vis dar negaliu patikėti, kad esame čia. Negaliu patikėti.
Labanakt.
MAČU PIKČU
Maču Pikču. Maču Pikču diena.
Girdėjau, kad geriausia ten eiti tekant saulei.
Tad išvykstame kuo anksčiau.
5.20 VAL.
- Neblogai, tiesa? Pažvelk. - Neįtikėtina, tiesa?
Ir staiga atsidūrėme... Visiškai kitokiame kraštovaizdyje.
Tikros džiunglės, ar ne?
Man tai nepatinka. Autobusas važiuoja prie pat krašto.
Kodėl aš sėdžiu prie lango?
Gerai, kad anksti atsikėlėme. Esame eilės priekyje.
- Ten? Si. Gracias. - Į viršų.
- Atsiprašau, kur Maču Pikču? - Sakyčiau...
Tai mes jau netoli?
Pagrindinis pakilimas. Aukštis - 2,4 km,
tad pasiekti viršūnę - ne taip paprasta.
Nežinau, kiek dar liko.
- Jėzau. - Jūs nežinot, kur...
Mano kojos jau dabar dega.
Tu lipk į viršų. Aš eisiu žemyn. Nes aš galiu...
- Ne. Eisiu su tavim. - Ne, viskas gerai.
- Aš nieko prieš. - Nenorėčiau, kad per mane nepamatytum.
- Po jūsų. - Ne, noriu pailsėti.
Gerai.
- Eikit. - Ačiū.
Evanas nuskuodė į priekį. Aš nebūčiau spėjęs.
Mano kojos jau nebe tokios tvirtos.
Štai. Aukštyn, tik aukštyn. Tikiuosi, matysime iš ten.
Jis lipa prie Saulės vartų. Maždaug 45 minutės lipimo.
O tuomet eisime į tą pusę.
Vos galiu kalbėti. Nieko sau.
Kaip gaila, kad visi negali to pamatyti, nes per dieną čia įleidžia
tik 2 500 žmonių, tad čia būti - garbė.
Rodos, jis buvo pastatytas XIII amžiuje.
Niekas apie jį nežinojo, kol 1911 m. jis buvo atrastas.
Labai norėjau jį pamatyti.
Turbūt niekad nesibaigs. Bet kadangi ne visi čia lips,
žmonių ten bus tikrai mažiau nei apačioje.
- Hola. - Hola.
Vienas, du, trys.
- Gerai. - Ačiū, žmogau.
Ačiū.
Dievulėliau. Šito tikrai nesitikėjau.
Nesitikėjau to. Ką gi.
Nuotraukai.
Prie Saulės vartų nesupratau,
kad žmonės iš kitos pusės į čia ateina per keturias dienas.
Tad kai mes ten nuėjome, ten buvo gal 50, 60...
Tad viskas pavirto į fotosesiją su manimi.
- Nuostabu. Gero kelio. - Sėkmės. Ačiū.
Kur čia galima atsisėsti?
Gal reikėtų palipti žemiau?
Manau, mes... Taip.
Gal sugadinsiu kam nors tą patirtį. Gali būti bėda.
- Sveiki. Kaip sekasi? Malonu susipažinti. - Kaip sekasi? Malonu susipažinti.
- Taip. Gerai. Taip. - Taip? Ačiū.
Tie debesys nežada išsisklaidyti.
Nueisiu į kitą įžymią vietą.
- Hola. - Hola, buenos días.
Ar čia reikia pasirašyti, kad visi žinotų, jog pavyko grįžti?
Gerai.
Čia taip pavojingai statu, jog reikia pasirašyti įeinant
ir išeinant, saugumo sumetimais.
Neįtikėtinai statu. Dieve mano.
Gerai. Tik nesistumdykit, vyručiai.
- Tiltas. - Tiltas.
Nieko sau.
Yra ir laiptai žemyn. Jie išskaptuoti oloje.
Dieve, neįtikėtina.
Juos užtvėrė, nes žmonės ateidavo
ir stovėdavo apačioje, darydamiesi asmenukes
ir kitus kvailus dalykus.
Mums pasiseks. Debesys sklaidosi, tiesa?
Rodos, taip. Po valandos kitos
- mums tikrai gali pasisekti. - Taip.
Štai.
Įjungsiu kamerą.
Nepakartojama. Kaip džiaugiuosi, kad galiu tą matyti.
Negaliu patikėti, kad stovėjome čia prieš tai, ir jis ten irgi buvo.
O mes nieko nematėme.
Daugelį inkų miestų sugriovė ispanų grobikai,
tačiau Maču Pikču jie nerado. Ačiū Dievui.
Pagaliau. Štai - Maču Pikču.
Pagaliau debesys išsisklaidė. Koks grožis.
Labai džiaugiuosi, kad esu čia ir visa tai matau. Ir tuomet...
Ir, manau, visai smagu, kad to reikia sulaukti.
Taigi, apsižvalgėme, pakalbėjome apie tai,
pamėginome įsivaizduoti, kaip viskas turėtų atrodyti.
Buvome matę nuotraukas, ir staiga viskas atsidengė.
Rauna stogą. Sukrečia.
Pribloškia.
Daugelis archeologų tiki, kad jis buvo pastatytas
inkų imperatoriui Pačakučiui,
o kiti galvoja, kad tai buvo religinė vieta.
Nuostabu, tiesa?
OLJANTAITAMBAS PERU
Nauja diena, nauja aušra.
Gerai.
Viso gero, Oljantaitambai.
Jau seniai nebuvo lietaus. Turbūt pirmą kartą važiuosim per lietų.
Grindinio akmenys per lietų. Fui.
Mūsų kelionė iš Ušuajos į Los Andželą trunka jau 39-ias dienas.
Turime tik tris dienas nuvažiuoti iki Ajakučo, kur sutarėme
keliauti giliai į atogrąžų mišką ir susitikti su gentimi.
AJAKUČAS - MAČU PIKČU
Bus liūdna išvažiuoti iš Maču Pikču.
Nuostabi patirtis, turiu pasakyti.
Taip, šiandien norėjau sėsti ant savo motociklo
ir prisiminti tuos nuostabius dalykus, kuriuos vakar matėme Maču Pikču.
Supratau, kad esu labai laimingas, jog mano svajonė išsipildė,
kad pamačiau tokį dalyką.
Palaukit. Ten - posūkis.
Įdomu...
Tikiuosi, tai nebus koks nors ilgas neasfaltuotas kelias.
Vieškelis.
Manau, tas vieškelis tęsis kokius 13 km.
Senas apkrautas kelias.
Tai - M6 kelias. Tik Peru.
Ir "M" reiškią marmalynę.
Ak...
- Tave aptaškė? - Neįtikėtina.
Gali užmesti akį?
Dieve mano. Tau aptaškė visą antveidį.
Man aptaškė visą šoną.
Gali būti labai slidu.
Siaubingai slidu.
Šūdas. Nukrito.
Viskas gerai, Evanai?
Tas trumpesnis kelias - nuostabus.
Dieve mano.
Gerai, pasiruošęs? Čiupk po krepšiais. Vienas.
Po krepšiais ar kažkur apačioje.
Vienas, du, trys.
Šaunuoliai, vyručiai.
Gerai.
Gracias, amigo.
Du.
- Tu sveikas? - Klaidų komedija.
Viskas gerai, taip. Ačiū, bičiuliai.
Pažvelkit. Tarsi mažytė oazė.
Važiuojame įžymiuoju Ruta 35 keliu iš Abankajaus į Ajakučą.
Tai - atokus kalnuotas regionas su ilgomis vingiuojančiomis perėjomis,
tad važiuoti turėtų būti labai įdomu.
LOS ANDŽELAS
Pasiekėme Los Andželą. Kaktusas.
- Taip, Los Andželas. - Los Andželas.
Viskas, bičiuliai. Ate.
Aha.
Ačiū už viską. Už puikius prisiminimus.
Buvo smagu. Buvo labai smagu leistis su tavimi į dar vieną kelionę.
Grįžome į 4,1 km aukštį.
Ir...
Nuostabiai atrodo.
Važiavome lyg... Rodės, kad kylame į kalną,
- tiesa? - Taip.
Visą rytą. Tad sunaudojome daug...
Turime 41 % baterijos ir galime nuvažiuoti 74 km,
tačiau pagal planą mums reikia nuvažiuoti 109 km.
Taigi, labai tikimės, kad netrukus kelias leisis į pakalnę.
Kai važiuojame nuokalne, motociklai pasikrauna.
Kaip hibridiniai automobiliai. Yra varikliai,
kurie įkrauna energiją į bateriją.
Tai reiškia, kad dabar galime nuvažiuoti truputį toliau ir greičiau.
Labai geras įkrovimas. Labai geras.
Štai. Įkraunam.
Pakeliui matėme dviratininką, kylantį į kalną,
jis mynė į kalną.
Ir mes pagalvojome: „Va čia tai nusiteikimas.“
Jis privažiavo artyn, ir mes pamatėme, kad jis teturi vieną koją.
Malonu susipažinti.
Nuostabu.
Per kiek laiko užkilote į kalną?
- Tres horas. - Tris valandas.
- Tres horas. - Nieko sau, žmogau. Nuostabu.
60 km.
Šimtas kilometrų.
JUBERIS PIČIHUA PARA-DVIRATININKAS
Apsisukat ir grįžtat.
120 km.
Jėga.
Jis - paralimpietis iš Peru, ruošiasi Olimpinėms žaidynėms.
- Kokia jūsų trasa? - Plentas.
Plento lenktynės.
Si.
- Puiki vieta treniruotis. - Puikūs kalnai treniruotėms.
Jis pateko į avariją ir neteko kojos iki dubens kaulo.
2012 m. patekau į avariją.
Aš šį tą nutuokiu apie reabilitaciją,
kai atsiduri taip žemai,
nes nutinka nelaimė, kuri visiškai pakeičia tavo gyvenimą.
Ir ką darote? Kaip kabinatės į gyvenimą?
Ką darote po to?
Manau, jog vienas svarbiausių dalykų,
ištikus traumai,
yra pamėginti sugrįžti į kiek įmanoma normalų gyvenimą.
Susitaikyti, jog, taip, turiu tam tikrą negalią,
tačiau manęs tai nepalauš.
Aš eisiu į priekį.
Ir jis tą padarė. Pažvelkit į jį, ruošiasi Olimpinėms žaidynėms.
Neįtikėtina.
50 km į vieną pusę, 50 km - atgal. Tokia jo rutina.
Šitoks pakilimas į kalną. Dievulėliau.
Sunku net su motociklu.
Ką jau kalbėti apie vieną koją.
Koks žmogus. Kaip mums pasisekė, kad su juo susipažinome.
Kitame pasaulio krašte.
ANDAHUAILASAS PERU
Artėjame prie Andahuailaso,
ir dar liks 240 km iki Ajakučo.
Gracias. Ačiū.
- Gerai? Si. - Si.
Krauna?
Taip. Gracias.
- Padarykim. - Liko 160 km, bet...
- Robotas. - Jis - robotas.
Gerai.
Taip, ne. Jam viskas gerai?
Gerai, padarom. Važiuojam.
Manau, reikėtų keliauti su tuo pasirodymu.
Važiuoti pastarąsias kelias dienas buvo smagu.
Kilome aukštyn ir leidomės
iki 4 km, tada žemyn iki 2,5 km, atgal į 4 km,
vėl į 2,5 km, ir važiavome nuostabiais keliais.
Asfaltas, gamtovaizdis ir vaizdai.
Žvelgėme žemyn į slėnį,
nėrėme žemyn, į slėnius, į miestus.
Neįtikėtina.
Rytoj paliksime motociklus ir leisimės
į Amazonės atogrąžų miškus susipažinti su nevyriausybinės organizacijos
ir genties partneryste, siekiant sumažinti miškų kirtimą.
AJAKUČAS PERU
Susipažinsime su „Cool Earth“ sistema.
Tai - kitoks mąstymas. Naujos kartos mąstymas.
Įgalinimas. Darbo vietų sukūrimas.
Suteikia žmonėms nuolatines pajamas, tad jiems nebūtina kirsti miškų.
Taigi, pažiūrėkime.
Teks skristi sraigtasparniu, nes motociklu ten nenuvažiuosi.
Štai. Į viršų ir tolyn.
Kaip gražu! Upė teka per slėnį.
Kaip gražu.
Skrisime 145 km iki Kutivirenio,
pas ašaninkų čiabuvius Amazonės atogrąžų miškuose
ir aplankysime vieną iš 12-os jų kaimelių.
Kaip kietai.
Kokios gražios džiunglės.
Šitiek vabzdžių, gyvūnų ir...
viskas ten
kunkuliuoja gyvybe.
Štai. Žiūrėkit.
Tos kalvos viršuje yra lopinėlis -
iškirstas miškas.
Nulupo žemei odą.
Nebegalėsime kvėpuoti.
Taip.
Labai sunku, tiesa?
Nes gyveni sau mažame namelyje,
apsuptas medžių.
Ir tau sako: „Duosiu tau pinigų.“
Tada kas nors kitas sako:
„O, ne. Reikia išsaugoti mišką.“
Bet juk tau reikia išmaitinti šeimą.
Ir to reikia dabar, bet...
ir ką tada daryti?
Taip, sunki dilema, tiesa?
Čia - ta vieta?
Daug žmonių.
Nieko sau, kokios spalvos!
Šis kaimelis vadinasi Tinkarenis, jame gyvena beveik 200 žmonių.
Mes palaikysime šią bendruomenę, mažindami anglies dioksido emisiją.
- Sveiki. Cómo estás? - Sveiki. Buenos días.
Taigi, reikia sakyti...
Tai reiškia „sveiki“ ašaninkų kalba.
IZABELĖ „COOL EARTH“
DANIELIUS KUTIVIRENIO VADAS
Sveiki atvykę.
Jie visi atvyko pas mus iš labai toli.
Jis pasveikino skirtingų kaimelių vadus,
kurie čia atvyko pasveikinti jūsų.
Jie išdažys jums veidus. Vyrai ir moterys dažomi skirtingai.
Aišku.
Sveiki.
Labai gražu.
Atrodai kaip koks leopardas.
- Kaip paukščio sparnai. - Aš tai nematau.
- Kaip pasakyti „ačiū“ jų... - Gracias.
Ką tik baigėsi nuostabiausia mūsų pasveikinimo ceremonija,
o tai yra vienas pirmųjų „Cool Earth“ projektų.
Jis vykdomas jau apie 10 metų.
Visa Kutivirenio bendruomenė
užima 30 000 ha atogrąžų miškų ploto.
Kai dirbi miške ir neturi vandens,
tereikia surasti lianų.
Ir gali iš jų atsigerti.
Tai ir labai sveika.
Tik pažiūrėkit. Štai.
- Žiūrėkit. - Štai.
Kaip šviežia ir skanu.
Bendruomenėms šie miškai - kaip turgus.
Kai jiems reikia maisto,
kai nori pasistatyti namą, jie ateina į mišką.
Ir taip pat jį naudoja pajamoms gauti.
Tad mes suteikėme finansavimą.
Kad jie nejaustų spaudimo gauti pajamų
iš nelegalaus miško kirtimo ar kokaino.
Mes jiems padedame mažinti miškų kirtimą.
Jūs dirbate su „Cool Earth“ jau 10 metų...
DŽEIMIS KUTIVIRENIS
...ir ką tai reiškia jums kaip bendruomenei?
Mūsų čia daugiau, mes saugome ir mylime mišką.
Jis - mūsų maisto šaltinis,
suteikia mums visko, ko reikia.
Tas miškas mums yra labai svarbus.
Jie gauna finansinę paramą.
Tad vaikai gali lankyti mokyklą,
jiems suteikiamos sveikatos priežiūros paslaugos.
Taigi, jiems tai labai svarbu.
Jis nori aprodyti savo namus. Priimsite kvietimą?
- Taip. - Si.
Gerai.
Audžia. Sveiki.
Čia - žmona, Albertina.
Hola.
Kiek daug vietos jis turi.
Žiūrėk, jis turi televizorių. Garso aparatūrą.
- Gražu, tiesa? - Si.
Nemanau, kad esu matęs ką nors panašaus. Žmones,
gyvenančius tokiame miške.
Tikimasi, kad skatinant tvarią žemdirbystę,
tradiciniai ašaninkai nomadai dar ilgai čia gyvens
ir saugos savo žemes nuo tolesnio sunaikinimo.
Džeimi, tu jau nebeplanuoji išsikraustyti, tiesa?
Daug kur gyvenau ir dabar noriu likti čia.
Galvoju apie ateinančias kartas,
savo anūkus.
Noriu kažką jiems palikti.
Labas rytas visiems.
Štai kur atsibudau, džiunglių viduryje.
Šiame gražiame kaimelyje.
Miegojau kaip užmuštas.
Čia, Kutivirenio kaime.
Labai atgaivina.
Tai - ne diktatūra. Jie nepasakė:
„Medžių kirsti negalima.“ Jie tikrai suprato bendruomenių gyvenimą,
tik pamėgino padirbėti su jomis
ir padėti joms sumažinti poveikį miškams
ir vertinti tai, ką jiems suteikia miškas.
Mudu su Čarliu nusprendėme leistis į šią kelionę
elektriniais motociklais, nes mylime gamtą.
Manau, nusprendėme tą padaryti ateities labui.
Nes vertiname elektrinius motociklus.
Tačiau kelionės metu suvokiau,
kas vyksta pasaulyje.
Negaliu patikėti, kad apsilankėme Maču Pikču ir pas „Cool Earth“.
Pirmąjį UNICEF projektą.
Tie dalykai, rodės, mūsų kelionėje bus dar taip negreit,
o štai - jau viskas.
Kaip man nusibodo tie Andai.
Tik pervažiuosim tą paskutinę kalvą. Ir viskas, ką?
Nenoriu pernelyg džiūgauti.
Koks gražus sa... Nieko sau. Gražu.
Kirtome Andus ir nusileidome į 4 km aukštį,
pakrantės miestą Ika, Peru.
Vėliau keliausime apžiūrėti milžiniškų 2 000 metų senumo meno kūrinių -
Naskos piešinių, apie kuriuos buvau girdėjęs.
AJAKUČAS - IKA NASKOS PIEŠINIAI
Šiandien pamatysime nuostabias graviūras
Žemės paviršiuje.
Be abejo, jas reikia apžiūrinėti iš viršaus,
tačiau jos buvo sukurtos tada, kai dar niekas neskraidė, taigi...
Kam jos tuomet? Ateiviams?
Mes nežinome. Šiandien pamatysime.
Taip, mes skrisime virš Naskos slėnio...
CEZARIS ANTRASIS PILOTAS
...kaip galima žemiau, gerai?
Priskridę piešinius, pasuksime kairėn
ir dešinėn, aišku?
Tad visi turėsite galimybę apžiūrėti. Aišku?
Posūkiai sieks nuo 30 iki 50 laipsnių, aišku?
Taigi, pasilinksminsim. Gerai?
Einu, susirasiu maišelį, kol dar neįsėdau į tą lėktuvą.
- Tai bent maišelis, tiesa? - Taip.
Permatomas, kad aiškiai matytum, ką valgei pusryčiams.
Užsisekite saugos diržus.
- Atsipalaiduok. Nesipriešink. - Nesipriešink.
Nepaisant konspiracijų teorijų apie ateivius, apie kilmę,
tikėtina, kad Naskos piešiniai buvo sukurti
prašant dievų lietaus.
Mums - galas.
Dabar pamatysime pirmąjį piešinį. Aišku?
Štai jis. Ten, žiūrėk. Tiesiai priešais.
Ant kalvos šone. Ant kalvos.
Nuostabu.
Čia - daugiau nei 1 000 piešinių.
Kai kurie iš jų - 400 metrų aukščio.
Man truputį bloga.
Dabar man tikrai bloga.
Gal jau skraidykime ratais kur nors kitur?
- Nes tikrai... - Gerai.
Noriu leistis ant žemės.
- Ačiū. - Gracias. Labai jums ačiū.
Tikiuosi, jums patiko.
Puikiai praleidome laiką. Ačiū.
Kaip jums patiko posūkiai?
- Labai geri. Ačiū. - Švelnūs ir gražūs.
Man - tikrai ne.
Grįžtame į kelią.
Darosi šilčiau, tiesa? Sausa ir karšta.
Lengva važiuoti.
Nekantrauju pamatyti naują šalį -
Ekvadorą.
Bus įdomu.
Pasiruošęs važiuoti?
„Rivian“ pasiekė tikrą proveržį.
Jie surado būdą, kaip įkrauti mūsų motociklus
nuo jų automobilių vos per dvi valandas.
Štai, užčiuopėm pulsą. Taip.
Taip.
Manau, labai miela, kad mums buvo sukurta
nauja įkrovimo technologija,
ir ateityje ja galės naudotis visi.
Įsikraus per 1 val. 24 min. iki pilno įkrovimo.
Dvi valandos. Viskas.
Manau, pagaliau perpratau Peru eismo ypatumus.
O, taip.
Jėzau, atsargiai. Ramiau.
Ramiai.
O, varge.
Tą medžiagą bus galima parodyti po reklamos.
- Nutraukus pačioje įdomiausioje vietoje. - Taip. Įdomiausioje vietoje.
„Atsargiai, atsargiai.“
- Daugybė laidų taip rodomos, ar ne? - Sugrįšime po pertraukos
su mūsų epizodu „Atsargiai. Atsargiai“.
O tuomet, na.
Štai. Važiuojame prie Ekvadoro sienos.
Aplankysime savo draugus UNICEF,
kurie įkūrė stovyklą pabėgėliams iš Venesuelos.
Šimtai venesueliečių bėga iš savo šalies,
siekdami išvengti tenykštės ekonominės ir humanitarinės krizės.
Žmonės nueina šimtus kilometrų
per Kolumbiją ir Ekvadorą, ieškodami savo šeimų
ir darbo Peru ir Čilėje.
TUMBESAS PERU
Čia - palapinės ir visa kita.
Šioje stovykloje glaudžiasi apie 100 motinų su kūdikiais
bei 50 beglobių vaikų.
Ši erdvė skirta vaikams?
Jie - aktoriai.
Hola.
Vaikai neįtikėtinai greitai atsigauna.
Tačiau jiems reikia pagalbos ir saugumo.
Įsivaizduojate, ką reiškia išvykti iš Venesuelos, kirsti Kolumbiją bei Ekvadorą
ir atvykti čia autobusais ar ateiti pėsčiomis?
Sunkus išbandymas šiems vaikams.
Jie nebeturi laiko būti vaikais.
Marijai - 16-a, o jos broliui Abraomui - tik 14-a,
ir jie štai čia - prie sienos, gyvena kovodami už save.
Jie čia gyvena jau 47-ias dienas.
Kokia situacija buvo Venesueloje, kai buvote priversti išvykti?
Situacija buvo tikrai kritiška.
Todėl nusprendėme išvykti iš šalies.
Turėjote palikti namus, savo mokyklą ir draugus.
Viską.
Labiausiai skaudu, jog turėjau palikti savo šeimą.
Sunku atsiskirti,
kai tiek daug laiko esi praleidęs su jais.
Apgailestauju.
Taip, labai sunku. Labai sunku.
- Situacija labai keičiasi. - Taip.
Žmonės prarado darbus. Jų pinigai nuvertėjo.
Jie parduoda savo daiktus ir stengiasi ištrūkti.
Taigi, jie paliko savo motiną ir savo vyresnįjį brolį.
Ar jie žino, ką Venesueloje veikia
jų motina ir vyresnysis brolis?
Ar žinote, kaip laikosi jūsų mama ir brolis
Venesueloje?
- Tavo gražuolė mama, tiesa? - Mieloji.
Neverk.
Mano šaunuolis berniukas.
- Atleiskit. - Taip.
Jūs, vaikai, esat stiprūs, žinot tai?
Jūs tai įveiksit. Patikėkit.
Taip.
Tai, ką pamatėme, mus pribloškė.
Jie negali grįžti į Venesuelą.
Jie tris dienas važiuoja autobusu per Peru, kad patektų į Čilę,
kur jie gali patekti, ir jie žino, kad ten - jų šeimos nariai,
jų ateitis - ten, tačiau dabar jie įstrigę čia.
Kai kurie - 47-ias dienas.
PERU - EKVADORAS PASIENIO PUNKTAS
- Muchas gracias. Labai jums ačiū. - Gerai.
Ką gi.
Mums gana paprasta kirsti sieną
ir įvažiuoti į Ekvadorą.
Ekvadoras.
Ir šis kelio gabalas gali būti viena sudėtingiausių kelionės dalių.
Iš esmės galima nuvažiuoti nuo Pietų Amerikos apačios
iki Šiaurės Amerikos viršaus Panamerikos greitkeliu.
Tačiau viduryje yra 160 km tarpas, vadinamoji Darjeno sąsmauka,
kurioje plyti neįžengiami miškai ir nėra jokio kelio.
Ir ten pilna teroristų. Nesinori ten patekti.
DARJENO SĄSMAUKA
Tad arba galime plaukti laivu, arba skristi.
Bet jie - labai sunkūs, tad lieka vienintelis kelias - plaukti.
Reikia kuo greičiau nuvairuoti juos į uostą.
Ne, mobilaus ryšio nėra. Pasistenkime likti netoliese.
Seksime paskui tave, kol išvažiuosim iš miesto. Beprotybė.
Matai bičą kairėje su sidabriniu ginklu?
Išvertė Akvilė Katilienė