Na mašině kolem světa: Napříč Amerikami
Pojedeme 21 000 km přes 13 zemí.
Z Ushuaie přes Argentinu a Chile k poušti Atacama
až do La Paz než přeplujeme jezero Titicaca
a budeme pokračovat podél And do Kolumbie přes Panamu,
Střední Ameriku a Mexiko, až po sto dnech dorazíme do Los Angeles.
REŽISÉR, PRODUCENT
Dáme těmhle klukům videokamery
a také kamery s mikrofony na přilbách,
aby cestou mohli sami točit.
To je silnice? Panebože!
REŽISÉR, PRODUCENT
Na třetí motorce pojede kameraman Claudio.
Russ a já pojedeme ve dvou elektrických pickupech
spolu s kameramany Jimmym,
Anthonym a Taylorem, kteří nám také pomohou s logistikou.
Budeme kluky točit z aut a sejdeme se s nimi na hranicích,
ale jinak jsou v tom motorky samy.
BOLÍVIE
Doufám, že neuvízli uprostřed pustiny.
- Měli zůstat s námi. - Jo.
Byla chyba odjet.
Jak se vede?
Bohužel nám došla baterka.
Páni. Máte to ještě daleko?
- Jo. Ještě 30 kiláků. - Jo.
Rozhodně potřebuju nabít vlekem.
- David nedojede. - Jo.
- Dojde mu benzín. - Nebo šťáva.
Pokusí se ho na těch cestách nabít ve vleku.
Jo, a sem.
Tak jo.
- Pojedeme pomalu. - Jo.
Vy jeďte vpředu. Sprinter pojede druhý
a já pomalu za ním, jasný?
- Uvidíme. - Si.
- Jo. - Díky.
Dobře. Zkusíme to.
Pokud nevěříte v Boha, dnes večer byste měli.
Ano.
Nemám brýle. Mám zamrzlé čelní sklo.
Na těchhle výletech je vtipné, že obvykle se nic nepokazí.
Ale když už se něco pokazí, stane se to rychle.
Přes ten prach nic nevidím.
Ale před námi vidíme světlo hotelu.
Musíme jen dojet do cíle. Rozumíte?
Jsi tak blízko, Russi. Právě jsem dojel.
Kdybychom zůstali,
nemohli bychom jet dál.
Jsi tady.
To bylo o fous.
To byla šílená cesta, co?
Aspoň můžeme nabíjet,
ale nevím, co se stalo s nápravou.
Ale jsme tady. To je hlavní.
Prach, zima... šílený.
Víte, že jste v 5 000 metrech,
když tu místo minibaru mají lékárničku.
A kyslíkové bomby.
Zítra ráno kluky čeká brutální jízda.
Pro Charleyho bude hrozné jet 50 km na motorce po té valše,
a navíc v tom počasí.
Jo, netušíme, co přijde zítra.
POUŠŤ SILOLI BOLÍVIE
14 756 KM DO LOS ANGELES
Zbývá nám asi 97 km, než se dostaneme na asfalt.
Tohle jsme nečekali, ale zvládneme to.
Musíme jen jet vlastním tempem. Chápete?
Vyhýbat se výmolům.
Tak jo. Je tu hodně písku.
No tak, Charley. To nic.
To nic, Charley.
Co to bylo?
Trochu mě to děsí kvůli mým nohám.
Jsou trochu... však víš. Rozdrtil jsem si je.
SOLNÉ PLÁNĚ UYUNI POUŠŤ SILOLI
Doslechli jsme se o tomhle jezeře. Místní mu říkají krev bohů.
Je neuvěřitelně rudé.
Ti plameňáci jsou bílí,
ale peří mají zbarvené od toho jezera.
Ta hora vzadu je krásná.
Domů se vracím se stovkami fotek své motorky.
Páni.
Charley o tom nebude mluvit,
ale má tak zranitelné nohy kvůli dvěma těžkým nehodám.
Má v nich destičky a titanové šrouby a...
Jestli mu motorka spadne na nohu a...
Mohl by mít po noze. Rozumíte?
Musí na to pořád myslet,
když kličkuje po téhle cestě.
Je neuvěřitelně odvážný...
Prostě zatne zuby a udělá to.
Je si toho vědom,
přesto je schopen to překonat a jet dál,
což je odvážné.
Tento styl cestování je v jedné věci vzrušující.
Může být zábavný. Ale je velmi namáhavý.
Moc nespíte a nejíte zdravě.
Je nebezpečné cestovat na motorce v takových podmínkách.
Ewan moc v terénu nejezdí.
Charley má za sebou pár ošklivých nehod,
takže nemůže stát na stupačkách.
Nestojí na motorce,
protože to vytváří velký tlak na jeho zlomené kosti.
Je to tu trochu měkké.
- To nic. - Je to měkké.
- Jsme ve 4 420 metrech. - Ta výška. Jo.
Tak jo.
Koukni na tu horu! To je... Je obrovská.
Mám v očích vlasy.
Ty malá krásko. No tak, ty krásko. Tak jo.
No tak, ty krásko. Přejedeme sem!
Nevím, kdo má větší strach, když děláš tyhle zvuky.
Nelíbí se mi to.
Nemám rád ten písek. Je tu hodně písku.
Tak blízko, a přitom tak daleko.
Ta druhá cesta teď vypadá líp.
Nevybereš si. Zlehka, zlehka.
Kličkuj.
Dívej se na cestu.
Řiď svýma očima.
Chci být tamhle. Chci jet tamhle.
Pojedu tamhle!
Malý... malý měkký...
Proboha. Charley spadl.
Spadl.
Tak jo.
To nic.
Jsi v pohodě?
Dobrý? Jsi zraněný?
- Ne, moje žebro. - Trochu.
Cítil jsem, jak mi trochu křuplo žebro.
- Ne. - Ale dobrý.
Je to dobrý.
Jo, můžu dýchat.
- Dobrý? - Jo.
Dobrý.
Počkej. Pomůžu ti ji zvednout.
Jsi v pohodě? Bál jsem se, žes tam nechal nohu.
- Ne. Stojím. - Dobře.
Raz, dva, tři. A je to.
- Tak jo. - Dobrý?
Při tom pádu jsem myslel na to, jak všechno chrastí.
Zpomaloval jsem, ale...
...ale pořád jsem mírně šlapal na plyn,
a tím se to zhoršilo.
Jo, je to neuvěřitelné. Je to těžké...
Tak jo. Spadl jsem... hloupě.
Měl jsem nervy kvůli nohám, snažil jsem se s nimi uhnout.
Můžete doma studovat mapu,
ale dokud tuto krajinu nebrázdíte na motorce, nevíte, co vás čeká.
Věděli jsme, že Bolívie bude náročná, ale ne, že až tak.
Najednou si na té motorce připadáte zranitelní.
V autě je to mnohem snazší, protože máte čtyři kola.
Není to tak zrádné, když vjedete do hlubokého písku.
Jsme bůhvíkde
a ještě máme mnoho kiláků před sebou.
Nejsem si jistý, že jedeme správně.
Tenhle poslední úsek náročných cest...
Není to cesta. Jen vyjeté koleje.
Je to jen otevřená krajina.
Ewan a Charley s tím určitě bojují.
Ale neměl jsem odjet, aniž by opravili ruční brzdu.
Od toho pramene jsme nikoho nepotkali.
- Jsme v tom sami. - Jo.
- Zavrávoral jsem. Málem jsem se vysekal. - Páni.
- Ale ustál jsem to. - To jo.
Přímo na druhou stranu. Bylo to jako...
Fakt jsem si myslel, že sletíš.
To bude Dave.
Ahoj, hoši.
Jeďte před nás a my pak...
Můžeme točit shora?
Parkovací brzda.
Panebože. Dave, auto. Auto.
Proboha. Dave, pozor! Opatrně!
Dave, opatrně!
Panebože. Dobrý?
Jo. Nemám parkovací brzdu.
Charley.
V podstatě jsem bez brzd. A... Včera večer jsme je chtěli opravit.
Ráno jsem si půjčil auto a nikdo nepřijel.
Mechanici mi zakázali s ním jet. Neposlechl jsem.
Hlavně že se nikdo nezranil.
Motá se mi hlava.
Je to velký kámen.
Zvedneme to, je tam zaseklý.
Zvedneme ho o pět cenťáků...
- Co pak? Odstraníme ten kámen? - Efektivně. Tedy...
Můžeme ho odsunout, pokud to auto zvedneme... dostatečně.
Jen jestli není moc velký.
Rozhodně musíme zaklínit ty dvě kola,
- aby to necouvalo. - Jo.
Zkusím, jestli to půjde výš.
Bojím se, že to neunese tu váhu a... spadne to.
Byl to děsivý pohled, protože David nemá ruční brzdu.
A najednou... Nebyl v autě. Auto začalo couvat.
Anthony byl s kamerou na střeše.
Maxim seděl na předním sedadle a auto couvalo.
Chvíli mi trvalo, než mi došlo, co se děje.
Dave pak běžel k předním dveřím auta, které jelo z kopce,
a snažil se naskočit. Ale nešlo to.
- Macu nebo Charley? - Jo?
Mrkněte na ten kámen...
- Tenhle? - ...jestli je tam vůle?
Když to auto nerozjedeme,
zůstanou tu trčet v poušti.
Všichni musíme pomoct.
Podle mě je to v nápravě nebo tak.
- Teče to z nápravy? - Pokračuj, Dave.
Pochybuju, že s ním pohneme.
Všechna kola jsou dobře zaklíněná.
- Mrknu se... - To bylo dobrý.
Pokračuj. Do toho. Na tvůj pokyn, Macu.
- Je to moje zlatíčko. Dovezla mě sem. - Nespěchej.
No tak, zlato.
Nespěchej. Dej si načas.
Nepřežeň to. Jsi ve vysoké výšce.
Když ho teď vytáhneme,
auto by na ten kámen mohlo spadnout znovu.
Tvůj hever není 100% zajištěný, takže buď velmi...
Ať ti to nespadne na hlavu.
Musíme ho odsunout tudy.
Jo, tamtudy. Když ho posuneme o 20 cenťáků...
Co ty na to, Macu? Podaří se to?
Asi máš pravdu.
Máme na tom zvedáku trochu vůle.
Zkusíme ho zvednout ještě trochu výš.
- Dobře. - Bože! Uvolnil se!
Jo. Ale ještě nemáme vyhráno.
- Jak je ten hever bezpečný? Dobrý? - Řekl bych, že dobrý.
- Je to dobrý. - Není to ideální.
Macu. Nelez pod to auto.
Musíme kolem toho kamene uvázat lano.
Rozhodně. Hned to udělám.
Macu, buď opatrný.
- Počkej, ne. Udělej to znovu. - Máme to.
- Všichni zůstaňte... v klidu. - Nespěchej.
Nespěchej.
Kruci. Mají pod tím hlavu.
Tak jo, lezu ven.
Hurá! Tak jo, běžte od toho auta!
- Počkat... - Pryč. Přejedu na rovinu.
- Macu, běž odtamtud. - Ale už to nekape.
Vyklidíme kameny zpod kol.
- Něco upadlo. - Jo.
Velká součástka.
Dave, podíváš se na tu kovovou součástku,
- co leží na zemi? - Zvedni ji.
Jo, dobrý. No tak, hoši. Buď to pojede, nebo ne.
Jo.
Pneumatika nevypadala dobře. Neměl by řídit.
A vypadla z toho velká kovová součástka. Ta je taky pryč.
Je to ale jeho rozhodnutí.
MÍSTNÍ PRODUCENT
Jsme pořád v bezpečí a naživu.
- Čeká nás dlouhá cesta. - Jo.
Panebože. Jsem rád, že můžeme jet.
Už mě nebaví čekat. Chci jet dál.
- Hej... - Co to může být?
- Jestli ztratí kolo... - Ano.
- Bude to horší. - Vážně.
Chvíli to fungovalo.
Dvě minuty čekání vám občas ušetří spoustu času.
Zvládnu to, Maxime. Nechci zůstat tady v poušti.
Když auto jede, musíš frčet.
Jsou to prototypy a my je nešetříme.
- To jo. - Uvidíme. Mám tě rád.
Pojedu za vámi. Taky tě mám rád.
Zjistili jste, co je to za součástku?
K čemu slouží?
Rozhodně to patřilo ke spodní části nápravy...
- Jo. - Na druhé straně.
Může to být jen nádržka na olej.
- Možná... Ne? - Ne, to ne.
Byla až moc... Byla jako...
Pro tak velké auto potřebuješ velkou nádrž.
Jo. Napijeme se, než vyrazíme.
- Trochu mé moči ze včerejška? - Moč. Bezva.
Fakt jsem do ní včera načural.
Je to velká změna, ale dynamická.
Dramatická změna v cestách, v dobrodružství...
Je tu větší riziko, že nedojedeme.
Že budeme mít poruchu.
Je to taky po určitém úseku cesty,
kdy už jsme unavení.
Ta dynamika mezi charakterem.
Za poslední dny jsem ti nikdy nebyl blíž,
- což je super. - Je to skvělé.
Lidi si od sebe musí odpočinout. A to je...
Podle mě je to teď jako dokonalá bouře.
A nezapomeň, že sedíme...
...poslední tři dny jsme ve 4 572 metrech.
Ano.
4 572 METRŮ
Kluci se drží za námi.
Co uděláme?
Vy jeďte dál. Rychle se setmí.
Dobře.
V podstatě jsme narazili na balvan. Zadní... na straně řidiče.
MLUVÍ S MECHANIKEM
Je to... velké. Rozdrtilo to příčné rameno.
Začala z toho téct kapalina.
A myslíš, že... Můžu odpojit to čerpadlo?
Čtyři šedé kabely. Jen je vytáhnu?
Dobře. Díky, Pete.
Jede se jako po betonu.
Není to silnice?
Panebože!
To jako vážně?
Krása!
- Chce se mi brečet. - Panebože.
Tohle je rozhodně rovná silnice oproti té cestě předtím.
Koukni na tu oblohu. Páni.
Nádhera.
Moc si to užívám.
Krása.
Trochu jsme se zdrželi,
ale jsem rád, že jsme pomohli Davidovi s tím kamenem.
Dneska to byla dlouhá cesta, ale musíme dojet až do Uyuni.
BOLÍVIE
Bylo to trochu jako sen,
dlouhá cesta, solné pláně v měsíčním svitu a najednou tenhle bílý hotel.
Dovolili nám nabít přes noc motorky.
- A zásuvka... - Tady je zásuvka.
- Takhle? - Ano.
Čau, lamo.
LAMA
Má tak hebkou srst.
Jednoho dne z tebe bude svetr.
Cos to řekl?
Že z ní jednoho dne bude svetr. Shazují srst jako ovce.
Je tak hebká.
Vystavili sem pár mých přátel.
Máme za sebou ty nejnáročnější tři dny.
Dostali jsme se...
VIDEODENÍK
...na asfalt a...
Jeli jsme 180 km/h a bylo úžasné jet rychle.
Podívejte na tohle, je to ze solných cihel.
Doslova.
Panebože. Co to děláš s tím autem?
Dobrá otázka.
Máte všechny potřebné součástky?
- Improvizujeme. - Fakt?
- Jo. Přesně tak. - Musíte, co?
- Vyrobíme si vlastní. - Vyrábíme si je.
No, Davidovo auto narazilo na... na obří kámen.
Jo.
- A tahle součástka odpadla. - Jo.
Co je to?
- To je na hydraulický olej. - Jo.
Tohle tady.
Charley? Je to nádrž. Díky.
- Je to nádrž? - Jo.
- Tahle věc. - Jo.
Páni. Nenudíme se.
Nikdy se nenudíme. To ne.
Auta už jsou skoro opravená.
Čeká nás dlouhá cesta, ale nejdřív prozkoumáme solné pláně.
BOLÍVIE
SOLNÉ PLÁNĚ UYUNI BOLÍVIE
Páni. Je obrovská!
Největší solná pláň na světě je tady v Uyuni v Bolívii.
Krása.
Krásné místo.
Vypadá to jako kůže, viď?
- Jo. Jako sloní kůže. - Jo.
V určitých obdobích roku tu prší,
pár měsíců v kuse, a tohle místo se změní v jezero.
A prý největší zrcadlo světa.
Když jsi dostatečně daleko uprostřed...
Prý nic nevidíš. Můžeš se ztratit.
- Může tě to zmást. - Rozhodně.
Nevidíš obzor, všude je jen sůl,
a nevíš, kterým směrem jet.
Mnoho lidí tu zemřelo.
Je to tu nebezpečné, ale neskutečně krásné.
Jsme uprostřed bolivijské náhorní plošiny.
Stále 3 657 metrů.
3 657 METRŮ
Ty tři dny byly super, i když občas to byly nervy.
Nejsem terénní jezdec. Mám rád rovné silnice.
Mám rád... Jsem silniční jezdec.
Občas vyjedu na okruh, ale ne moc často.
Nechci jezdit moc rychle.
Miluju jízdu na motorce z bodu A do bodu B a...
...tohle mi vyhovuje.
A motorky si vedou skvěle. Ty harleye to snáší dobře.
Jsou to nové motorky.
Běžně se nevyrábí. Jsou to prototypy.
Jet na těchto elektromotorkách z Ohňové země až do Los Angeles...
Bude to skvělý příběh... pokud tam zvládneme dojet.
A mechanici nám se vším pomohou.
Jsem hrdý tester motorek Harley-Davidson. Dám si to do životopisu.
Naše první zastávka u UNICEF.
Rád s nimi spolupracuju. Líbí se mi, co dělají.
Je to strašně důležité.
Je mi ctí, že s nimi mohu spolupracovat.
Jde o to, že UNICEF se spojil s bolivijskou vládou
kvůli kampani za zřízení škol,
kde se původní obyvatelé kromě španělštiny mohou vzdělávat
i ve svém jazyce
a poznávat vlastní kulturu, protože tak to dosud nebylo.
- Zdravím! Nikdy jsme nepřijeli dřív. - Neuvěřitelné!
Dojeli jste. Přežili.
Chceme poskytnout vzdělání
domorodým dětem žijících v odlehlých oblastech.
Uvidíte tu úžasnou školu v pustině.
Některým dětem trvá cesta do školy několik hodin.
Je to působivé... jakou dálku musí urazit.
A jak to kečuánské děti měly předtím?
43 % bolivijské populace tvoří domorodé obyvatelstvo.
Před třiceti lety bych tohle nosit nesměl.
Na domorodé obyvatele se v této zemi zapomíná,
jako by neexistovali.
V roce 1990 UNICEF začal spolupracovat s osmi školami,
zavedl dvojjazyčné a mezikulturní vzdělávání
v jazyce domorodých dětí
a poznávání jejich kultury.
ŠKOLA CHALLAMAYU BOLÍVIE
Tato kečuánská komunita vznikla kolem této školy.
Postavili ji před 10 lety.
Ahoj, ahoj.
Ahoj. ¿Cómo estás? Jak se máš?
- Ahoj! - Ahoj.
Co?
- Gracias. - Bienvenido. Vítejte.
- Těší mě. - Vítejte.
- Tudy. - Jo, tady stůjte.
Ahoj. Ano.
Dobře. Ano. Bezva.
Moc děkuju.
Tohle.
Tančit.
Je skvělá.
Čtyři, pět, šest, sedm, osm, devět...
A to je v... v jejich jazyce?
- Jo. V kečuánštině. - Jo.
Je hezké je sledovat, jak se učí rostliny a květiny
v kečuánštině.
„Kořen.“
- Kolik mi je? - Jo.
Čtyřicet osm. Jak se opovažuješ? 48.
Co děláte?
Jsem herec.
V jakých filmech jste hrál?
Viděl někdo z vás Trainspotting?
Ne. Viděli jste...
Viděli jsteStar Wars?
Star Wars?
Sí? Ne? Tady možná ne.
Kryštůfka Robina?
- Medvídek Pú? - Asi ne.
Chci svého agenta. Rychle.
Nikdo z nich neviděl můj film.
Ano. Některé matky.
- Ty klobouky jsou skvělé, co? - Vypadají skvěle.
Mnoho vrstev barevného materiálu a máš skvělý klobouk.
Učí se někdo plést?
Já, já, já!
- Všichni! - Páni.
- To je moje chvíle, Charley! - Tvoje chvíle, Ewane.
No páni. Koukni na to! Vy vážně umíte plést.
Koukni na ten vzor!
To jako vážně? To ty?
Páni... To je složité.
Je to hračka. Stačí jen hýbat rukama.
Tyto děti udržují svou kulturu pletením a dalšími řemesly.
Tahle pletená čepice „chullo“
vypráví příběh o původu dítěte a jeho vztahu k přírodě.
Jo, je to složité. Zkoušel jsem to.
Je to složité, protože je to vlákno, ne vlna.
On má sukni.
Nemáte knír.
Jo. Ale tohle nosíme my, kilt.
- Ale ne. - „Sukně.“
A takovéhle ponožky.
- Ne, ne. - Sí?
A různé barvy pro různé rodiny.
Charley!
Tak jo.
Ach bože.
Ta židle je pro mě moc malá.
Díky, že jste navštívili Bolívii.
Bylo nám potěšením. Jsme za to rádi.
Díky, že jste si vybrali Bolívii a navštívili nás.
Díky, že jste si pro návštěvu vybrali Bolívii.
- Líbí se nám tu. Krásné místo. - Je nám potěšením.
Bylo tam krásně.
A božínku, ty děti byly moc milé a zábavné
a předvedli nám krásné vystoupení.
Má to vliv na lidi,
kteří se mohou vzdělávat ve svém jazyce a španělštině.
A pak jim svět leží u nohou. No...
Doslova, jsou ve 4 572 metrech.
Takže mají doslova svět u nohou.
Auto.
Páni. La Paz.
Tohle je La Paz. Dojeli jsme do La Paz, Charley.
BOLÍVIE
Míříme do La Paz. Je to hustě zalidněné město,
ale očividně je tu správná rovnováha mezi moderností a domorodou kulturou.
Těším se, až to uvidím.
Neuvěřitelné. To je skvělé.
Báječný nápad, protože...
Není to na zemi. Neznečišťuje to prostředí.
Nezabírá to moc místa.
A taky to sem zapadá.
V takhle velkém, hustě osídleném městě si najdeš cestu.
Jo.
Akorát je hrozné, pokud tu bydlíš
a každé dvě minuty kolem projede kabinka.
Připraveni?
Kam jdeme? Kam?
Zadýcháváme se tady.
- La Paz. - Tak jsme tady.
- Bože. Nemůžu dýchat. - Já vím. Bezva.
Jedeme lanovkou.
- Vidíš to? - Páni, to je výhled!
Vede ta lanovka nahoru do města?
Míříme do staré čtvrti Casco Viejo.
Je tam směs rozmanitých obchůdků a dílen místních umělců.
Vybereme něco pro Claudiovu motorku.
Jo.
Páni. To je nádhera, co?
První, čeho si všimnete... směsice domorodých obyvatel a...
MÍSTNÍ PRODUCENTKA
Lidí španělského původu a je to opravdová směsice.
Moc se mi líbí ty buřinky.
- Jsou krásné. - Skvělé, že?
Krásná hudba. Každý chce být slyšet.
Eco eficiente.
Super.
Lepší než to „píp, píp, píp“.
Doma takhle vyhrává zmrzlinář.
Je to hebké.
Tohle potřebujeme pro Claudiovu motorku.
Spoustu tohohle.
Úplně vidím, jak jede.
A ta lama křičí: „Á!“
Hele!
Panebože. Má taky šest strun.
Gracias. Moc děkuju. Hezké. Máte krásný obchod.
- Děkuju. - Bueno. Krásné. Děkuju.
Ta je pěkná. Taková cestovní.
Hezky zní.
Pěkná, viď?
Líbí se mi to fialové. Hipísácké. Jako...
Takové typické.
- Je úžasné, co? - Přímo pro tebe.
Vypadá roztomile. Líbí se mi.
Moc děkuju.
- Gracias. Děkuju. Krásné. - Děkujeme! Nashle!
Miluju to tu.
Je to zajímavá směsice tradiční a moderní kultury.
Míříme do restaurace, kde dřív bývala škola
pro chudé děti.
Od té doby se z mnoha studentů stali špičkoví kuchaři.
Je to něco úplně jiného, než co jsme jedli posledních pět týdnů.
Jaká byla dieta?
ŠÉFKUCHAŘKA
- Nic moc, řekl bych. - Pringles...
Čokoláda, Snickers...
- Snickers, jo. - Proboha. Dobře.
- Musíme vás nakrmit. - Jo.
Tohle je wira-wira, což je tradiční bylina z And.
Máme tu malá křepelčí vajíčka.
Naplníme je a pak je vyudíme ve wira-wira.
Je to jako prst...
Ukážeš jim ta vajíčka?
Líbí se mi, jaký dáváte důraz na detail.
Jo, je to krásné.
Tohle je jedno z nejlepších měst,
jaká jsem kdy navštívil.
Často spolupracujeme přímo s producenty.
Třikrát ročně cestujeme po celé Bolívii
a hledáme podobné produkty a setkáváme se s producenty.
Páni. Ale všechno je z Bolívie?
Používáme 100% bolivijské produkty.
- Páni. - Skvělé.
Jo.
Takže vyhledáváme produkty z And, Amazonie a Chaca,
a všechny shromažďujeme.
Lidé, co k nám chodí, chtějí ochutnat Bolívii...
Dáváme celou Bolívii... Máme celou Bolívii na talíři.
To je naše myšlenka.
To znám. Dva roky jsem umýval nádobí, když mi bylo 14, 15, 16.
Ty vaříš, já umývám nádobí. Tak to v našem vztahu chodí.
Líbí se mi sledovat tyto lidi,
pracoval jsem v podobných kuchyních,
musel jsem dělat tu piplačku jako on, a baví mě to.
Ale trvá několik let, než se vypracujete.
Bylo to jedinečné místo, protože nejdřív přijímali chudé děti,
učili je vařit,
a ze spousty těch dětí se stali kuchaři, co vaří po celém světě.
Jídlo bylo vynikající.
Byla to vynikající večeře.
Vyrobená tady v Bolívii, není na ní žádná značka, ale je krásná.
Má moc hezký krk. Podívejte na to dřevo.
Není hezké?
Říkal jsem si... Koupili jsme ji a říkal jsem si:
„Koupil jsem si kytaru.
Jak ji... Jak ji převezu domů?“
A pak mě napadlo:
„Nalož ji do Sprinteru a odvezeme ji domů.“
Legrační myšlenka.
Tuhle část mého já nikdy nepoznáš
Tuhle část mého já nikdy neukážu
Beznadějně, budu tě milovat navěky
Beznadějně, dám ti všechno
Ale nevzdám se tě
Nezklamu tě
A nenechám tě padat
Pokud přijde ta chvíle
Tak jo.
Můžete odejít, nebo s tou věcí spát vedle okna nebo stanu.
- Aha. - A kdyby něco...
Začne to pípat, když náboj odezní.
- Poznáte to, když... - Aha, opak.
Když nenabíjíte, můžete...
Bože, ty jsi génius. Ano.
Není lepší místo...
Jedeme k jezeru Titicaca a končíme v... Copacabaně.
Ale... křižuje tu loď
a... my musíme...
Zastaví před setměním, takže...
Viděl jsi Claudiovu novou ozdobu?
Ječící lama.
Líbí?
Působivé.
Křičí ve větru: „Á!“ Jak jedeš na své motorce.
- Krásné místo! - Já vím. Šílené.
Nechci z La Paz odjet. Líbí se mi tu.
Já vím.
Koukni na to. To je ten parádní autobus.
Je super.
To velké okno. Úžasný, co?
Na zadní okno jsou třeba velké záclony.
Páni. To je hustý.
Bože, jak se škrábe do toho kopce, co?
BOLÍVIE
El Alto, město poblíž La Paz.
Ve výšce 4 267 m patří k nejlidnatějším místům.
4 267 METRŮ
Nedává to moc smysl, co?
Nedává to smysl. Měli jsme zůstat na hlavní.
Dojeli bychom přímo do...
To je fuk.
Máme nabitý program. Snažíme se dojet do Copacabany.
Je tam trajekt, který nás převeze přes jezero Titicaca,
ale mají tam předpisy...
Poslední trajekt odjíždí za západu slunce.
Tak to musíme zkusit stihnout.
Ukazuje mi to rovně.
Fakt? Mně ostře doleva a pak doprava.
Jedeme stále nahoru. Je to neuvěřitelné.
Dlouhá cesta nahoru, co? Bože.
Hezky nahoru.
Páni.
Tohle je...
Naviguje mě to doprava... pořád.
- Nevím kudy. - Asi jsme zabloudili.
Žere nám to baterku.
Jede za námi druhý Rivian.
Kam jede teď?
Tudy nahoru?
Vážně?
Vede to... Ne, vrať se!
Určitě chceš jet nahoru?
Jeli špatným směrem.
Musíme jet opačným směrem. Podle mě je to špatně.
Ne, to nechci.
Je to moc strmé.
Davide...
Anthony, počkej tam. Otočím to.
Davide...
Půjdu ven.
Jdu ven.
To je ta silnice.
Takže chceme jet tudy.
- Bacha na autobus vlevo. - A pak...
Po mé levici.
Jsem strachy bez sebe. Ještě se z toho vzpamatovávám.
Jeli jsme po té silnici... Neměl jsem to dělat.
Zrovna nám vyměnili brzdy.
Mechanici na tom dřeli do půl čtvrtý ráno.
Bylo to děsivý.
Anthony vzadu na korbě točí.
Taylor visí z okna.
Nepřeháním, tohle je La Paz, jeho nejvyšší bod
a všude dlažební kostky.
Říkal jsem si: „Když to auto teď chcípne, jsme vyřízení.“
Sjeli bychom přímo ze srázu.
Mimochodem...
Mám tu teď takový problém.
Už dlouho jsem neměl obě ruce na volantu.
Můj učitel autoškoly ze střední by na mě byl hrdý.
TRAJEKT PO JEZEŘE TITICACA
Charley... Začínám cítit tu výšku.
Jo, já vím.
JEZERO TITICACA BOLÍVIE
Stihli jsme to.
Jezero Titicaca, nejvyšší jezero na světě.
Poslední trajekt.
Kluci jsou tamhle. Byla to drsná jízda.
Určitě se s tím prali.
Úplně náhodný trajekt. Bezva!
Je to tak nejisté a náhodně ujeté.
Když vidíte něco takového,
k čemu dochází náhodně tak nějak po vzoru Heatha Robinsona.
Venku je zima.
Začíná mi být zle, Charley.
Výška se ozve nečekaně.
Taylor zase trpí a Ewan ji nejspíš začíná cítit taky.
Jedeme.
Zavoláme doktora.
Ewane, je ti dobře?
Jsem s tebou, ano?
Na Taylora to začíná rychle dopadat, ale není jediný, kdo mi dělá starost.
LÉKAŘKA
Doufal jsem, že nebudete mít tolik práce.
- To nic. - Ewanovi je zle.
- Podíváme se na něj. - Chci... Nevyžádal si vás,
ale rád bych, abyste se na něj podívala.
Dobře, pojďme za ním.
Ewane?
Překlad titulků: Petra Kabeláčová