Prevozila bova 13 držav in 21.000 kilometrov.
Iz Ushuaie v Argentini bova šla v Čile v puščavo Atakama,
nato pa v La Paz. Prečkala bova jezero Titikaka
in vzdolž Andov nadaljevala pot v Kolumbijo in Panamo,
nato pa še čez Srednjo Ameriko in Mehiko. V Los Angelesu bova čez sto dni.
REŽISER, PRODUCENT
Dobila bosta kamere.
Kamero z mikrofonom bosta imela tudi na čeladi,
da bosta snemala med vožnjo.
To je cesta? O, bog.
REŽISER, PRODUCENT
Na tretjem motorju bo snemalec Claudio.
Z Russom bova potovala z električnima poltovornjakoma.
Z nami bodo snemalci Jimmy,
Anthony in Taylor. Pomagali bodo tudi pri logistiki.
Snemali bomo iz vozil.
Z motoristi se bomo dobili na vsaki meji, sicer pa bodo sami.
LAGUNA COLORADA, BOLIVIJA
Upam, da niso obtičali sredi divjine.
-Morali bi ostati z nami. -Ja.
Ni prav, da so šli.
Kako ste?
Žal nam je zmanjkalo elektrike.
Je še daleč?
-Ja. Še 32 km. -Ja, je.
Potrebujem vleko.
-Davidu se je najbrž pokvaril. -Ja.
-Ali ostal brez elektrike. -Ali pa to.
Vlekli ga bodo po teh cestah.
Ja, enega tukaj.
Prav.
-Počasi bomo šli. -Ja.
Vi pojdite prvi. Sprinter bo seveda drugi,
jaz pa bom počasi vozil zadaj. Prav?
-Poskusimo. -Si.
-Ja. -Hvala, fantje.
Dobro, poskusimo priti na cilj.
Če ne verjamete v Boga, je nocoj čas, da začnete. Prav?
Ja.
Nimam očal. Steklo mi je zmrznilo.
Na potovanjih je smešno, da je po navadi vse v redu.
Ko pa ni, se stvari hitro sfižijo.
Zaradi prahu ne vidim nič.
Pred sabo vidimo luči hotela.
Moramo priti do cilja. Razumete?
Zelo blizu si, Russ. Meni je uspelo.
Če ne bi spravili avtov noter,
bi res obtičali.
Prišli ste, stari.
Za las je šlo.
Kakšno noro potovanje, ne?
Prišli smo do polnilnikov,
ampak ne vem, kaj je z vzmetenjem.
Prispeli smo, to je glavno.
Prah, mraz... norost.
Ko ste na 5000 metrih, imate namesto minibara
presneto omarico z zdravili.
In posode s kisikom.
Fanta bosta morala zjutraj po tej obupni cesti.
Charley bo moral 48 km sedeti na motociklu na teh grbinah,
ob vsem drugem.
Nimamo pojma, kaj bo jutri. Kajne?
PUŠČAVA SILOLI, BOLIVIJA
14.756 KM DO LOS ANGELESA
Do asfalta imava kakih 100 km takih stez.
Malo huje je, kot sva pričakovala, a bova zmogla.
Samo previdno se morava lotiti poti.
Vijugam sem in tja.
Dobro. Veliko peska je.
Dajmo, Charley. Dajmo, Charley. V redu. V redu.
V redu je, Charley.
Kaj je bilo to?
Malo me je strah zaradi nog.
Niso ravno... Saj veste. Poškodovane noge imam.
SLANA RAVNICA UYUNI, PUŠČAVA SILOLI
Slišala sva za to jezero. Domačini mu pravijo kri bogov.
Neverjetno rdeče je.
Plamenci so menda po naravi beli, jezero pa jim obarva perje.
Gora v ozadju je lepa.
S takih potovanj se domov vračam s stotinami fotografij motocikla.
Charley nikoli ne govori o tem,
toda njegove noge so zelo ranljive, ker je imel dve grozni nesreči
in ima noge polne palic, titanovih matic in vijakov.
Če mu motocikel pade na noge in jih zlo...
Lahko si uniči noge. Razumete?
Najbrž ima to ves čas v podzavesti, ko se opoteka po tem.
Neverjetno pogumen je, da ne...
Stisne zobe in gre naprej.
Zaveda se tega,
pa vendar to premaga in gre naprej,
kar je zelo pogumno.
Tovrstno potovanje je po eni strani razvedrilno.
Lahko je zelo zabavno. A je zelo naporno.
Ljudje slabo spijo, slabo jedo.
Nevarno se je voziti z motociklom
v takih razmerah.
Ewan se ne vozi veliko po brezpotjih.
Charley je imel dve hudi nesreči,
zato ne more voziti stoje.
Nič ne vozi stoje,
ker je tako preveč pritiska na nekatere njegove zlomljene kosti.
Tu je malo mehko.
-V redu je. -Zelo mehko je.
-4400 m visoko sva. -Višina. Ja.
Dobro.
Poglej to goro! Prav...Biblično je.
Lase imam v očeh.
Lepotec mali. Dajmo lepotec, takole.
Dajmo, lepotec. Dajmo, greva sem gor!
Ne vem, koga je bolj strah, tebe ali mene, ko spuščaš take zvoke.
To mi ni všeč.
Ne maram peska. Zelo peščeno je.
Tako blizu, a tako daleč.
Zdaj je druga cesta videti bolje.
Nimaš šans. Rahle roke, rahle roke.
Sledi stezi.
Glej naprej.
Vodi motocikel z očmi.
Rad bi bil tamle. Rad bi šel tja čez.
Tja čez bom šel!
Malo mehko...
Jezus. Charley je padel.
No, padel je. Padel je.
V redu.
V redu je. V redu je.
Si cel?
Si cel? Si se poškodoval?
Ne, samo rebro.
Malo.
Začutil sem, da mi je v rebru malo zaškrtalo.
-Ne. -V redu je.
V redu. Mislim, da mi ni nič.
Ja, lahko diham.
-V redu? -Ja.
Dobro.
Čakaj. K tebi pridem, da bova skupaj dvignila.
Vse v redu? Ustrašil sem se, da se ti je noga zagozdila.
-Ne. Še sem na nogah. -Dobro.
Ena, dve, tri. Tako.
-Dobro. -V redu?
Ob padcu sem pomislil, kako vse ropota.
Upočasnil sem,
a sem imel plin še vedno malo navit,
zato je bilo še huje.
Ja, neverjetno. Težko je na tem...
Dobro. Po neumnem sem padel.
Bal sem se zaradi nog, skušal sem jih spraviti s poti.
Doma lahko gledaš zemljevide, a dokler tu ne sediš na motorju,
ne veš, kako bo.
Vedel sem, da bo Bolivija zahtevna, a ne, da bo tako težko.
Naenkrat se na motorju počutiš zelo ranljivega.
V avtu je veliko laže, ker ima štiri kolesa.
Ni tako zahrbtno, če zapelješ v globok pesek.
Sva bogve kje in še veliko kilometrov je pred nama.
Nisem prepričan, ali sva na pravi poti.
Ta zadnji kos zelo težke poti...
To ni cesta. Sploh ni cesta, samo steza.
Še komajda steza, samo prostranost.
Ewan in Charley se gotovo mučita na teh grbinah.
Ne bi smel oditi, preden so mi popravili ročno zavoro.
Od toplega vrelca nisva videla nikogar.
-Res sva sama, stari. -Ja.
-Ja, kmalu bi izgubil nadzor. -Vau.
-A sem ga dobil nazaj. -Tako je, stari.
Čez na drugo stran. Bilo je...
Pomislil sem, da boš padel, res.
Dave je.
Živjo, fantje.
Pojdita naprej in bomo...
Lahko snemamo čez streho?
Dave, parkirna zavora.
Moj bog. Dave, avto. Avto.
Moj bog. Dave, pazi! Previdno!
Dave, previdno! Previdno!
Moj bog. Si v redu?
Mislim, da. Nimam parkirne zavore.
Charley.
V bistvu nimam zavor. Sinoči so nam jih popravljali.
Zjutraj sem najel avto, a ni prišel.
Mehaniki so rekli, naj ne vozim. Seveda nisem ubogal.
Glavno, da se nihče ni poškodoval.
Vrti se mi.
Tole je pa velik kamen.
Dvignimo avto, nasedel je nanj.
Dvignimo za pet centimetrov.
-Pa potem? Naj izvlečemo kamen? -Najbolje, ne?
Morda izvlečemo kamen, če ga bomo dovolj dvignili.
Ja, če le ni prevelik.
Vsekakor moramo zagozditi ti dve kolesi,
-da ne bo spet ušel. -Ja.
Samo pogledam, ali grem lahko više.
Skrbi me, da tole ne bo zdržalo teže
in se bo prekucnilo.
Precej srhljivo je bilo, ker David nima ročne zavore.
Ni ga bilo v avtu in naenkrat je ta krenil nazaj.
Anthony je bil s kamero na strehi.
Maxim na sprednjem sedežu, avto pa je peljal nazaj.
Moji možgani so šele čez hip ugotovili, kaj se dogaja.
Dave je tekel na notranji strani vrat, ko je šel avto navzdol,
in skušal priti noter. A ni mogel.
-Hej, Mac ali Charley? -Ja?
Poglejta, ali je pri kamnu...
-Tem kamnu? -...ali je nad njim prostor.
Če ne usposobimo Davidovega avta, bodo vsi obtičali v puščavi.
Zato vsi pomagamo.
Mislim, da gre za vzmetenje.
-Je ta tekočina v vzmetenju? -Nadaljuj, Dave.
Dvomim, da bomo premaknili kamen.
Vsa kolesa so lepo zagozdena.
-Samo poglej... -Lepo.
Ja, daj. Še malo dvigni, če gre, Mac.
-To je moj otrok. Sem me je pripeljal. -Kar počasi.
Dajmo, srček.
Ne hiti, vzemi si čas.
Ja, Dave, ne pretiravaj. Visoko si.
Če ga potegnemo ven...
Ko ga potegnemo ven, avto lahko pade nazaj na kamen.
Dvigalka ni popolnoma zanesljiva, zato bodi zelo...
Nočemo, da ti pade na glavo.
Kamen potegnimo v to smer.
Ja, v to smer. Če ga premaknemo za 20 cm...
Povej, Mac. Ga lahko spravimo sem?
Morda imaš prav. Še malo dvignimo dvigalko.
Poglejmo, kaj bo, če še malo dvignemo.
-Prav. -Moj bog! Prost je!
Prost je. A nismo še rešili.
-Kako varna je dvigalka? Bo v redu? -Po moje bo.
-Ni super, je pa dobro. -Ni sijajno.
Hej, Mac. Ne obtiči spodaj.
Vrv moramo spraviti okrog kamna.
Vsekakor. Takoj bom. Prav?
Mac, pazi tam spodaj.
-Čakaj, ne. Daj še enkrat. -Imamo ga.
-Vsi bodite mirni in zbrani. -Kar počasi.
Počasi.
Sranje. Spodaj so človeške glave.
Dobro, umaknil se bom.
To! Dobro, vsi proč od avta, prav?
Čakaj...
Proč. Na raven del grem.
-Mac, pojdi ven, prosim. -Ne kaplja več.
Kamne bomo vzeli izpod koles.
-Nekaj je odpadlo. -Ja.
Precej velika stvar je odpadla.
Dave, poglej ta velik kos kovine,
-ki leži na tleh. -Poberi ga.
V redu je. Gremo. Ali bo peljal ali pa ne.
Ja. Ja.
Guma ni videti dobro. Ne bi smel voziti.
Pa velik kos kovine je odpadel.
Njegova odločitev.
LOKALNI PRODUCENT
Za zdaj smo vsi živi in zdravi.
-Dolga pot je pred nami. -Ja.
Moj bog. Vesel sem, da gremo naprej.
Nočem več čakati. Naprej hočem.
-Hej... -Kaj bi lahko bilo?
-Če bo izgubil kolo, bo... -Ja.
-Še več škode, še huje bo. -Resno.
Za hip je delal.
Včasih ti dve minuti prihranita veliko časa.
Razumem, Maxim. Nočem ostati v puščavi.
Ko avto vozi, moraš peljati naprej.
Prototip je in zelo smo ga obremenili.
-Razumem. -Poskusimo. Rad te imam.
Za tabo bom. Tudi jaz te imam rad.
Je kdo ugotovil, kaj je tisti del?
Čemu je namenjen? Kakšno funkcijo ima?
Vsekakor je bil del vzmetenja...
-Ja. -Na drugi strani.
Morda je samo posoda za olje.
-Morda... Ne? -Ne, ni. Ne.
Preveč je... Saj je...
Za tako velik avto rabiš posodo.
Ja. Spijva malo vode pred potjo.
-Bi malo mojega urina od sinoči? -Urin... Super.
Ne, sinoči sem res lulal v to.
Tole je velika, dinamična sprememba.
Dramatična sprememba poti, pustolovščine...
Večje tveganje je, da kam ne bomo prišli.
Da se bo kaj pokvarilo.
Mislim tudi, da se po določenem času potovanja
ljudje malo naveličajo.
Dinamika med značaji.
Zadnje dni čutim, da sem ti zelo blizu,
-in to mi je všeč. -Lepo je, ja.
Ljudje se morajo spočiti drug od drugega.
Tale zaplet je zdaj kot nalašč.
In ne pozabi,
da smo zadnje tri dni 4500 metrov visoko.
Ja.
4572 METROV
Fantje sopihajo za nami.
Kaj bomo?
Vidva pojdita naprej. Kmalu bo temno.
V redu, stari.
Zadeli smo balvan. Na voznikovi strani zadaj.
POGOVOR Z RIVIANOVIM MEHANIKOM
Velik kamen. Poškodoval je vzmetenje.
Tekočina je začela iztekati.
Misliš, da lahko izključim črpalko?
Štiri sive žice skupaj. Samo izvlečem to?
Dobro. Hvala, Pete.
Ta cesta je skoraj kot beton.
Je to cesta?
Moj bog!
To ni res.
Prelepo!
-Kar zajokal bi. Na jok mi gre. -Moj bog!
Tole je popolnoma gladka cesta v primerjavi s tisto prej.
Poglej to nebo tam.
Obožujem to, obožujem to.
Zelo uživam.
Lepo.
Malo zaostajava za načrtom, a sem vesel, da sva pomagala Davidu.
Danes sva opravila dolgo pot, a morava voziti v noč do Uyunija.
UYUNI, BOLIVIJA
Zdelo se je kot sanje, dolga vožnja, slana ravnica v mesečini,
potem pa ta brezhibno bel hotel.
Prijazno so nama dovolili polniti čez noč.
-Vtičnica je... -Tamle je.
-Takole? -Ja.
Živjo, lama.
BRUNO, LAMA
Mehak je.
Nekega dne boš pulover.
Kaj si rekel?
Rekel sem: "Nekega dne boš pulover." Strižejo jih kot ovce.
Kako mehak je.
Sem so postavili moja stara prijatelja.
Preživela sva izjemne, nenavadne tri dni.
Prišla sva na košček...
DNEVNIŠKI ZAPIS
...asfalta in pospešila...
Vse do 180 km/h, krasno je bilo voziti hitro.
Vse tole je zgrajeno iz solnih zidakov.
Dobesedno.
Moj bog. Kaj delate z avtom?
Zelo dobro vprašanje.
Od kod imate dovolj delov? Jih imate?
-Improviziramo. -Improvizirate.
-Ja, točno tako. -Morate, ne?
-Sami jih izdelujemo. -Sami.
Davidov avto je pristal na ogromnem kamnu.
Ja.
-In tale del avta je odpadel. -Ja.
Kaj je to?
-V njem je dodatno hidravlično olje. -Ja.
Tole tu.
Charley? Posoda za olje je. Hvala lepa.
-Posoda za olje? -Ja.
-Tole. -Ja, to.
-Vau. Nikoli ni dolgčas. -To pa res.
Riviana sta žilava in skoraj spet sestavljena.
Danes naju čaka dolga pot. Najprej greva na slano ravnico.
BOLIVIJA
SLANA RAVNICA UYUNI, BOLIVIJA
Porkadrek. Ogromna je!
Največja slana ravnica na svetu, nedaleč od Uyunija v Boliviji.
Kako lepo.
Kakšen kraj.
Neverjetno podobno koži, ne?
-Ja. Kot slonova koža. -Ja.
V določenem letnem času tu dežuje
dva meseca skupaj in vse tole postane jezero.
In menda tudi največje ogledalo na svetu.
Če si na sredi ravnice, ne moreš...
Menda ne vidiš ničesar. Lahko se izgubiš, veš?
-Izgubiš orientacijo. -Popolnoma.
Ne vidiš obzorja, vidiš samo sol
in ne veš, od kod si prišel in kam moraš iti.
Nekateri so tu izgubili življenje.
Zelo nevarno je, toda izjemno lepo.
Zdaj sva sredi bolivijske visoke planote.
Skoraj 3700 m visoko.
3657 METROV
Zadnje tri dni je bilo lepo, čeprav mi je bilo na trenutke zelo težko.
Nisem motorist brezpotij. Rad se vozim na asfaltu.
Cestni voznik sem.
Včasih vozim po stezah, a ne prav pogosto.
Nerad se vozim zelo hitro.
Rad se vozim z motorjem od točke A do točke B in...
Taka cesta je moj dom.
Motocikla sta se sijajno odrezala. Harleyja sta prestala vse.
Pa čisto nova sta. Takih še ne izdelujejo, prototipa sta.
Peljati se z električnima motocikloma od Ognjene zemlje do Los Angelesa,
kakšna sijajna zgodba bo, če nama uspe priti do tja.
Storili bodo vse, da nama pomagajo.
Ponosen sem, da sem preizkusni voznik Harley-Davidsona. Nekaj za v življenjepis.
Greva na prvi obisk Unicefa.
Rad sodelujem z njim. Všeč mi je njegovo delo.
Izjemno pomembno je.
Vedno mi je bilo v čast sodelovati z njim.
Unicef se je povezal z bolivijsko vlado
in skupaj so ustanovili šole,
kjer se avtohtoni prebivalci učijo v svojem jeziku,
poleg španščine.
Učijo se o svoji kulturi. Tega prej ni bilo.
-Živjo! Malo zgodnja sva. -Ne morem verjeti!
Uspelo vama je. Preživela sta.
Trudimo se izobraževati
indijanske otroke, ki živijo v res odročnih vaseh.
Videla bosta izjemno šolo sredi ničesar. Nekateri otroci v šolo hodijo več ur.
Prav neverjetno je, kakšne razdalje morajo prehoditi.
Kakšne so bile pred to šolo razmere za kečuanske otroke?
43 % bolivijskega prebivalstva predstavljajo Indijanci.
Pred 30 leti ne bi smel nositi tega.
Indijanci so bili v tej državi pozabljeni,
kot da jih ni.
Leta 1990 je Unicef odprl osem šol
z dvojezičnim in medkulturnim izobraževanjem.
Indijanske otroke poučujejo v njihovem jeziku,
uporabljajo znanje njihove kulture.
ŠOLA CHALLAMAYU, BOLIVIJA
Ta kečuanska indijanska skupnost je zrasla okrog te šole,
zgrajene pred desetimi leti.
Živjo, živjo.
Živjo. ¿Cómo estás? Živjo. Kako si?
-Živjo! -Živjo.
Kaj?
-Gracias. -Bienvenido. Dobrodošli.
-Me veseli. -Vstopite.
-Sem. -Ja, tu se ustaviš.
Živjo. Ja.
Dobro. Ja. Všeč mi je.
Hvala lepa.
Tole.
Zdaj pa ples. Ples.
Zelo dobra je.
Pet, šest, sedem, osem, devet, deset.
Govorijo v svojem jeziku?
-Ja. Kečuansko. -Ja, kečuansko.
Lepo je gledati otroke, ko se učijo kečuanskih imen
lokalnih rastlin in rož.
"Korenina."
-Koliko sem star? -Ja.
48. Kako si drzneš? 48 let.
S čim se ukvarjaš?
Igralec sem.
V katerih filmih si nastopil?
Je kdo gledal Trainspotting?
Ne. Je kdo gledal...
Je kdo gledal Vojno zvezd?
Vojna zvezd?
Sí? Ne? Tu morda ne.
Christopher Robin?
-Medved Pu? -Ne bi rekel.
Hočem svojega agenta. Pokličite ga.
Nobenega mojega filma niso videli.
Ja. Nekatere mame.
-Klobuki so super, ne? -Kul videz.
Plast za plastjo barvnega blaga in super klobuk.
Ali v razredu kdo plete?
Jaz, jaz!
Vsi!
-Zdaj je moj trenutek, Charley! -Res je, Ewan.
Marička. Poglej to! Res pletete.
Poglej ta vzorec!
Se šališ? Si ti to spletel?
To je zapleteno.
Lahko je, samo roke moraš premikati.
Otroci ohranjajo svojo kulturo s pletenjem in rokodelstvom.
Ta pletena kapa, imenovana "chullo,"
pripoveduje zgodbo o otrokovem izvoru in odnosu do narave.
Ja, zapleteno je. Pletel sem s tem.
Težko je plesti, ker so vlakna, ne volna.
Oblečen je v krilo.
Nimaš brade.
Ja. Mi nosimo tole, kilt.
Ne verjamem.
Ja, "krilo".
In take nogavice.
-Ne verjamem ti. -Sí?
Različne barve za različne družine.
Charley!
Dobro.
Ojej.
Prevelik sem za ta stol.
Hvala, ker ste prišli v Bolivijo.
Ne, hvala vam. Vesela sva, da sva tu.
Hvala, ker sta izbrala Bolivijo in obiskala to šolo.
Hvala, ker sta za obisk izbrala Bolivijo.
-Lep košček sveta. -Veseli naju, ja.
Lepo je bilo tam.
In, strela, otroci so bili prijazni in smešni
in nama uprizorili lepo predstavo.
Za te ljudi je pomembno,
da jih izobražujejo v njihovem jeziku poleg španščine.
Potem je ves svet njihov.
Dobesedno, ker so 4500 m visoko.
Dobesedno kraljujejo nad svetom.
Avto gre.
La Paz.
To je La Paz. Prišla sva v La Paz, Charley.
LA PAZ, BOLIVIJA
Peljeva se v La Paz. To je gosto naseljeno mesto,
z dobro mešanico sodobnega in indijanske kulture.
Res se veselim ogleda.
Neverjetno. Super.
Sijajna zamisel, ker lahko...
Ker ni na tleh. Nič ne onesnažuje.
In ne zaseda prostora.
Lahko jo dodaš.
Dobra rešitev za tako veliko, gosto naseljeno mesto.
Ja.
A mora biti grozno, če imaš tu stanovanje
in gre vsaki dve minuti mimo gondola.
Gremo z javnim prevozom?
Kam pa gremo?
Tu sva ves čas zadihana.
-La Paz. -La Paz, tu sva.
Fant. Ne morem dihati.
Ja, lepo.
V gondoli sva.
-Vidiš to? -Kakšen razgled!
Gre gor v mesto?
Namenjeni smo v Casco Viejo, stari del mesta.
Mešanica eklektičnih trgovin in rokodelstva bolivijskih umetnikov.
Kupiva še kaj za okras Claudiovega motorja.
Ja.
Spektakularno, kaj?
Najprej opaziš mešanico Indijancev in...
LOKALNA PRODUCENTKA
...ljudi španskega porekla. Pravi mišmaš, kajne?
Polcilinder mi je zelo všeč.
-Čudovit je. -Super, ne?
Lepa glasba. Poskrbi, da ga vsi slišijo.
Eco eficiente.
Smešno.
Veliko bolje kot "bip, bip, bip."
Pri nas tako igra tovornjak s sladoledom.
Zelo mehko je.
Nekaj takega potrebujeva za Claudiov motor.
Več tega. Še veliko več tega.
Takole vozi.
Ta lama pa takole: "A!"
Poglej to!
Moj bog. Pa šest strun ima.
Gracias. Hvala lepa. Krasno. Lepo trgovino imate.
-Dobro, hvala. -Bueno. Lepo. Hvala.
Prav lepo. Potovalna velikost.
Lepo zveni.
Lepo, kajne?
Rožnata mi je všeč. Tako hipijevska je, tako...
Zelo lokalna.
-Krasna, ne? -Narejena zate.
Prav srčkana. Všeč mi je.
Hvala lepa. Hvala.
-Gracias. Hvala, čudovito. -Hvala vam! Adijo.
Všeč mi je tu.
Zanimiva mešanica tradicionalne in sodobne kulture.
Greva v restavracijo, ki je bila sprva šola za revne otroke.
Odtlej so številni tukajšnji učenci postali kuharski mojstri.
Tole je drugačno od tistega, kar sva jedla zadnjih pet tednov.
Kakšna je bila hrana?
VODJA KUHINJE
-Različna, bi rekel. -Čips...
Čokoladne ploščice...
-Čokolada, ja. -Moj bog. Dobro.
-Moramo vaju dobro nahraniti. -Ja.
To je wira-wira, tradicionalno zelišče iz Andov.
Imamo majhna prepeličja jajca.
Napolnimo in nato žgemo skupaj z wira-wiro.
Prst...
Pokaži jima prepeličja jajca.
Všeč mi je, kako se posvečajo podrobnostim.
Ja, lepo.
Zdi se mi eno od najbolj kul mest v življenju.
Veliko sodelujemo neposredno s pridelovalci.
Trikrat na leto potujemo po vsej Boliviji,
iščemo pridelke in navezujemo stik s pridelovalci.
Je vse iz Bolivije?
Uporabljamo izključno bolivijske izdelke.
Super.
Ja.
Veliko nabavljamo v Andih, Amazoniji, Chacu
in vse skupaj povezujemo.
Naši gostje hočejo videti vso Bolivijo...
Vso Bolivijo združimo na krožnik.
Ja, tako delamo.
To sem delal. Dve leti sem pomival posodo, ko sem bil star 14, 15, 16 let.
Ti si kuhar, jaz pa pomivalec. Tako deluje najin odnos.
Zdi se mi čudovito, ko gledam take ljudi.
Veliko sem delal v kuhinjah,
moral sem delati zamudne reči, kot to počne on. To mi je všeč.
Nekaj let traja, da prideš na tako raven.
To je bil poseben lokal. Najprej so sprejemali revne otroke
in jih učili kuhati. Mnogi med njimi so postali pravi mojstri
v kuhinjah po vsem svetu. Hrana je bila res slastna.
Izjemna večerja je bila, super.
Ročno narejena v Boliviji,
nobene oznake ni na njej, a je lepa.
Vrat ima res lep. Poglejte ta les.
Ali ni lep?
Kupil sem jo in pomislil:
"Kupil sem kitaro.
Kako jo bom pa spravil domov?"
Potem sem pomislil:
"Spravi jo v sprinterja, pa jo bo peljal domov."
Hecna misel.
Tega dela mene ne boš spoznala.
Tega dela mene ne bom pokazal.
Brezupno te bom ljubil do neskončnosti.
Brezupno ti bom dal vse.
A se ti ne bom odrekel.
Ne bom te razočaral.
In ne bom te pustil pasti.
Če bo kdaj prišel trenutek...
V redu.
Lahko greš proč ali pa spiš s tem
poleg okna ali v šotoru.
Če se kaj zgodi...
Piskati začne, ko se tok izklopi.
-Torej veš, ko... -Nasprotno.
Če se ne polni, zaslišiš...
Fant, genij si. Ja.
Ni ga boljšega kraja...
K jezeru Titikaka gremo, na koncu pa v Copacabano.
Z ladjo gremo čez in moramo...
Ko se stemni, neha voziti, zato...
Si videl novi okrasek na Claudiovem motorju?
Kričeča lama.
Claudio, kaj meniš?
Navdušen sem.
V vetru dela: "Aaa!" Ko se pelješ na svojem sportsterju.
-Kakšen kraj! -Ja. Noro.
Nočem oditi iz La Paza. Res mi je všeč.
Ja.
Glej, eden tistih kul avtobusov.
Res so kul.
Kako veliko zadnje okno. Sijajno, ne?
Velike zavese potrebuješ zanj.
Fant. Imenitno.
Strela, komaj vleče v klanec.
EL ALTO, BOLIVIJA
El Alto je tik poleg La Paza.
Pri skoraj 4300 m je eno od najviše naseljenih območij na planetu.
4267 METROV
Tole je brez smisla.
Popolnoma. Morali bi ostati na glavni cesti.
Po njej bi prišli naravnost gor...
Skratka, ni pomembno.
Mudi se nam. Priti hočemo do Copacabane.
Tam je trajekt, ki nas bo peljal čez jezero Titikaka,
ampak navada je...
Zadnji trajekt odpelje, ko sonce zaide.
Moramo priti nanj.
Moj pravi naravnost.
Res? Moj pa ostro levo in nato desno.
Kar naprej vozimo navzgor. Neverjetno.
Dolga pot navzgor. Jezus.
Gor in gor.
To je...
Meni ves čas pravi, naj zavijem desno.
Ne vem, kod morava.
Izgubila sva se.
Akumulatorja se hitro praznita.
Za nama je drugi rivian.
Kam gre pa zdaj?
Tja gor?
Res?
To ne gre... Vrni se!
Se res hočete vzpeti tja?
Po napačni poti gredo.
V drugo smer moramo. To ni prava pot.
Ne, nočem tja.
Veliko prestrmo je.
David...
Anthony, drži se tam zadaj, samo obrnil bom.
David...
Ven bom šel.
Ven grem.
Tamle je avtocesta.
Tu vzdolž pojdimo.
-Pazi, avtobus na levi. -In potem...
Leva... Na levi.
Na smrt me je bilo strah. Še vedno si skušam opomoči.
Šli smo tja gor... Ne bi smel iti tja.
Pravkar so mi zamenjali zavore.
Delali so do pol štirih zjutraj, da bi usposobili zavore.
Trd sem bil od strahu.
Anthony je zadaj na kesonu snemal.
Taylor je visel skozi okno.
Ne pretiravam, bili smo čisto na vrhu La Paza
in tam so bili tlakovci.
Pomislil sem: "Moj bog, če avto zdaj zataji, je po nas."
Mislim, zgrmeli bi naravnost navzdol.
Skratka...
Zdaj imam problem.
Nisem še vozil tako previdno.
Moj inštruktor vožnje iz gimnazije bi bil ponosen name.
TRAJEKT NA JEZERU TITIKAKA
Charley... Začenjam čutiti višino.
Ja, vem.
JEZERO TITIKAKA, BOLIVIJA
Neverjetno, uspelo je.
Jezero Titikaka, najvišje jezero na svetu.
Zadnji trajekt.
Fanta sta tamle. To je bila zelo zoprna vožnja.
Gotovo sta trpela.
Popolnoma naključen trajekt. Super!
Mislim, tako je nezanesljiv in naključno usekan.
Da na planetu vidiš nekaj takega,
kar se še vedno naključno dogaja v slogu Heatha Robinsona.
Zunaj je mrzlo. Mrzlo.
Ja, res mi postaja slabo, Charley.
Ko te višina udari, te udari.
Taylor je spet bolan, zdaj pa zdeluje še Ewana.
Gremo.
Pojdimo k zdravniku.
Ewan, se dobro počutiš?
Ob tebi sem, prav?
Taylorjevo stanje se hitro slabša,
a me ne skrbi samo zanj.
KAREN, ZDRAVNICA
Upal sem, da boš najbolj brezdelna zdravnica v zgodovini sveta.
-Ne skrbi. -Ewan se slabo počuti.
-Prav, pogledala ga bom. -Ni prosil zate,
ampak rad bi, da ga pregledaš, prav?
Prav, greva k njemu.
Ewan?
Prevedel Gregor Lavrin