Čaká nás 21-tisíc kilometrov a 13 krajín.
Z Ushuaie striedavo cez Argentínu a Čile až do púšte Atacama.
Potom smer La Paz, preplávame jazero Titicaca,
popri Andách prejdeme až po Kolumbiu a cez Panamu,
Strednú Ameriku a Mexiko dorazíme o 100 dní neskôr až do Los Angeles.
REŽISÉR A PRODUCENT
Chlapcov vybavíme kamerami.
Kamery s mikrofónmi budú mať aj na helmách,
aby mohli natáčať za jazdy.
To je cesta? Och, Bože!
REŽISÉR A PRODUCENT
Na 3. motorke
pôjde kameraman Claudio.
Russ, kameraman Jimmy a ja ich budeme sprevádzať
na elektrických pickupoch
spolu s Anthonym a Taylorom, ktorý zabezpečí logistiku.
Budeme ich natáčať z áut
a stretneme sa na hraniciach,
ale inak pôjdu motorky sólo.
Dúfam, že neuviazli uprostred ničoho.
- Mali ostať s nami. - Áno.
Nemali nikam ísť.
Ako to ide, chlapci?
Zle, vybila sa nám batéria.
Teda. Je to ešte ďaleko?
- Hej, asi 30 kilometrov. - Áno, je.
Musíme dobiť ťahaním.
- Davidovo auto sa pokazí. - Áno.
- Alebo minie palivo. - Dôjde mu šťava.
Budú ho chcieť ťahať na týchto cestách.
Hej, jedno sem.
Dobre.
- Musíme isť pekne pomaly. - Áno.
Ty pôjdeš vpredu. On pôjde na Sprinteri ako druhý
a ja pôjdem pomaličky za vami. Dobre?
- Skúsme to. - Si.
- Áno. - Vďaka, páni.
Fajn, poďme to teda skúsiť.
Ak neveríte v Boha, je najvyšší čas začať. Jasné?
Áno.
Nemám okuliare. Zamrzlo mi čelné sklo.
Na týchto cestách je zábavné, že bežne všetko funguje,
ale keď sa niečo domrví, tak sa to domrví veľmi rýchlo.
Pre prach nič nevidím.
Ale pred nami už vidíme hotelové svetlá.
Myslím, že to už dáme. Chápeš, čo tým myslím?
Si veľmi blízko, Russ. Dal som to len tak-tak.
Ak obe autá nedostaneme späť,
tak celkom vážne uviazneme.
Tu si, kamoš. Tu si.
To bolo o chlp.
Toto bol šialený výlet, čo?
Aspoň môžeme nabíjať,
ale netuším, čo je s tlmičom.
Ale hlavná vec, že sme tu. To je podstatné.
Prach, zima... šialenstvo.
Tam, kde by ste bežne čakali minibar, vo výške 5 000 metrov nad morom
nájdete len poondiatu zdravotnícku skrinku.
Chápete? S kyslíkovými bombami.
Chlapcov čaká ráno brutálna cesta.
Charley sa bude na motorke 50 kilometrov trmácať na tom tankodróme,
a ešte v tom počasí.
Hej. Netušíme, čo zajtrajšok prinesie. Však?
PÚŠŤ SILOLI BOLÍVIA
14 756 KILOMETROV DO LOS ANGELES
Od asfaltových ciest nás delí asi 100 kilometrov.
Trochu viac, ako sme čakali, ale zvládneme to.
Musíme sa sa z tohto dostať primeranou jazdou, rozumiete mi?
Preplávať tieto miesta.
Super. Samý piesok.
No tak, Charley. Poď, Charley. To nič nie je.
To nič, Charley.
Čo to bolo?
Trochu sa bojím o svoje nohy.
Cítim sa trochu,viete... S tými mojimi dolámanými nohami.
SOĽNÁ PLÁŇ UYUNI PÚŠŤ SILOLI
O tomto jazere sme už počuli. Miestni ho volajú krv bohov.
Úžasne červené, však?
Plameniaky sú od prírody biele,
ale od jazera sa im sfarbilo perie.
Tá hora vzadu je nádherná.
Z týchto ciest sa vždy vraciam s fotkami svojej motorky.
Teda.
Najhoršie je, že Charley o tom nikdy nehovorí,
ale kvôli dvom strašidelným zlomeninám sú jeho nohy nekonečne zraniteľné.
Má ich plné drôtov a titánových skrutiek...
Ak by mu motorka padla na nohu a zlo...
Mohol by navždy prísť o nohu. Chápete?
Podvedome na to určite stále myslí, keď tu nad tým terénom tak pláva.
Ten chlap má poriadne gule, keď to ne...
Proste sa zahryzne a ide do toho.
A on si je toho vedomý,
preto to dokáže ovládnuť a ísť ďalej.
Je veľmi statočný.
Tento štýl cestovania je do istej miery vzrušujúci.
A určite aj zábavný. Ale zároveň vyčerpávajúci.
Ľudia málo spia a jedia.
Za takýchto podmienok, viete, je náročné cestovať na motocykloch.
Ewan má skúsenosti skôr na cestách ako v teréne.
Charley mal pár nepríjemných havárií,
ktoré mu v teréne bránia stáť na stúpadlách.
Ak by sa postavil,
vytváralo by to priveľký tlak na jeho dolámané nohy.
Je to príliš mäkké.
- To nič. To nič. To nič. - Mäkké.
- Sme v 4 400 metroch. - V nadmorskej výške. Hej.
Fajn.
Pozri na tú horu! Je...ako biblická.
Padajú mi vlasy do očí.
Ty kráska. Poď, moja krásna. Ideme na to.
Poď, krásavica. Poď, prejdeme to!
Neviem, či sa viac bojíš ty či ja, keď vydávaš tie zvuky.
Príšerné.
Neznášam piesok. Je to tu čistý piesok, človeče.
Tak blízko, a predsa tak ďaleko.
Teraz vyzerá lepšie tá druhá.
Nijako nevyhráš. Len ľahké ruky, ľahké ruky.
Sleduj to poriadne.
Pozeraj sa dopredu.
Veď tú motorku len očami.
Chcem byť tam. Chcem byť tam.
Prejdem tam!
Jemnučko...
Ježiši. Super, Charley spadol.
Dobre, spadol. Spadol.
Dobre.
V poriadku. V poriadku.
Si v poriadku?
Si v poriadku? Nič sa ti nestalo?
Nie, rebro.
Trošičku.
Len som cítil, ako mi cvaklo rebro.
- Nie. - To nič.
To nič. Som v poriadku.
Áno, dýcham normálne.
- Dobre? - Áno.
Fajn.
Vydrž. Prejdem k tebe a dvihneme to spolu.
Si v poriadku? Ja že... ti privalilo nohu.
- Nie. Som... ešte žijem. - Super.
Jeden, dva, tri. A je to.
- Dobre. - Dobre?
Keď som padal, napadlo mi, ako bude všetko lietať.
Začal som spomaľovať, ale...
stále som mal trochu plynu a tým sa všetko ešte zhoršilo.
Áno. Neuveriteľné. Je ťažká táto...
Fajn. Akože spadol som... hlúpo.
Len som sa bál o svoje nohy, chcel som ich dvihnúť a dať ich nabok.
Doma môžeš pozerať do máp,
ale kým nejazdíš priamo na mieste,
netušíš, čo ťa čaká.
Vedeli sme, že Bolívia bude ťažká, ale toto som nečakal.
Zrazu sa na motorke cítiš veľmi zraniteľný.
Na aute je to oveľa ľahšie, lebo má štyri kolesá.
Takže ten piesok nie je až taký zradný, keď doňho vojdete.
Nuž, sme bohviekde
a do cieľa je to ešte poriadne ďaleko.
Neviem, či to pred nami je správna cesta.
Tento posledný náročný úsek...
ani nie je cestou. Absolútne. Je to len vyjazdené.
Vyjazdené stopy v priestranstve.
Ewan a Charley musia s týmito brázdami bojovať.
Ale bez opravenej ručnej som proste vyraziť nemohol.
Od prameňa sme nikoho nestretli.
- Totálna pustatina, kámo. - Hej.
- Trochu mi ušla. Skoro som spadol. - Páni.
- No vyrovnal som to. - Vyrovnal, kámo.
Rovno na druhú stranu. Bolo to ako...
Myslel som si, že už ideš. Vážne.
To je asi Dave.
Čaute, chlapci.
Choďte dopredu a my to...
Môžeme natáčať zhora alebo nie?
Dave, zaraď brzdu.
Och, Bože. Dave, auto. Auto!
Ach, Bože. Ach, Bože. Ach, Bože. Dave, pozor! Dávaj si pozor!
Dave, opatrne! Buď opatrný!
Ach, Bože. Si v poriadku?
Dúfam. Nezaradil som parkovanie.
Charley.
Nemám prakticky žiadne brzdy. A... cez noc sme ich dali opravovať.
Objednal som si auto z požičovne, ale neprišlo.
Chlapci z Rivianu mi zakázali jazdiť. Nepočúvol som.
Hlavne že sa nik nezranil.
Točí sa mi hlava.
To je riadny šuter.
Dajte hever, je to zakliesnené.
Dvihneme to o päť centi...
- A potom? Odtiahneme skalu? - Vlastne áno. Vieš...
Možno ju odtiahneme, ak sa nám ho podarí zdvihnúť... dostatočne.
Ktovie, aká veľká tá skala je.
Tieto dve kolesá musíme zakliniť, aby sa auto
- už nepohlo. - Hej.
Ukáž... či to pôjde ešte vyššie.
Bojím sa, že to tú váhu neudrží
a celé... sa to rozpadne.
Bol to strašný pohľad, lebo David nemá ručnú brzdu.
A zrazu... Ocitol sa mimo auta. A auto začalo cúvať.
Anthony bol na streche s kamerou.
Maxim bol na prednom sedadle a auto cúvalo.
Chvíľu mi trvalo, kým som si uvedomil, čo sa deje.
Dave Bežal popri dverách auta, ktoré sa kotúľalo z kopca,
chcel sa doň dostať, ale nevedel.
- Hej, Mac alebo Charley? - Áno?
Pozrite, či je nad skalou...
- Touto? - ...nejaká medzera?
Ak Davida nespojazdníme,
môžu všetci uviaznuť v púšti.
Takže pomáhame všetci.
Bude to tlmič, alebo niečo také.
- Tekutina z tlmiča? - Ešte, Dave.
Tou skalou nepohneme.
Kolesá sú zakliesnené všetky.
- Ukáž... - To bolo pekné.
Áno, ideš. Pokračuj. Ešte jeden, Mac.
- Toto bábätko ma sem priviezlo. - Nežeň sa.
Tak poď, zlatko.
Neponáhľaj sa. Pokojne.
Áno, Dave, nevysiľ sa. Sme vysoko.
Ak to teraz vytiahneme...
tak počas toho nám auto môže opäť spadnúť na skalu.
Ten hever nie je najbezpečnejší, takže buďte... buďte opatrní...
Aby vám to nespadlo na hlavy.
Skalu potiahneme tadiaľto.
Áno. Stačí takých 20 centimetrov...
Počuj, Mac. Myslíš, že tadiaľto?
Možno máš pravdu.
Ten hever ešte kúsok pôjde.
Stlač ho ešte raz, že čo to povie.
- Fajn. - Ach, Bože! Tam je miesta!
Je. Ale to ešte nič nerieši.
- Je ten hever v poriadku? - Vyzerá úplne v poriadku.
- Nie dokonalý, no ujde. - Dá sa.
Hej, Mac. Nelez pod to auto.
Musíme okolo skaly omotať lano tadiaľ.
Jasné. Hneď ho omotám. Dobre?
Mac, daj si tam pozor.
- Moment, nie. Hej. Ešte raz. - Máme to!
- Všetci sa... upokojte. - Neponáhľaj sa.
Neponáhľaj sa.
Sakra! Ľudia pod tým ešte majú hlavy.
Fajn, stiahnem sa.
Hej! Fajn, držte sa ďalej od auta, jasné?
Počkaj...
Choď preč. Prejdem na rovinku.
- Mac, prosím, choď odtiaľ. - Už to nekvapká.
Dajte spod kolies preč kamene.
- Niečo vypadlo. - Áno.
A je to celkom veľké.
Dave, pozri si ten veľký kov, čo leží
- na zemi. - Zober to. Fajn.
Hej, mám to. Pozrite, chalani. Buď to auto pôjde, alebo nie.
Hej. Hej.
Koleso nevyzeralo dobre. Nemal by na tom jazdiť.
Navyše vypadol... vypadlo kusisko kovu. Aj ten je fuč.
Ale je to len na ňom.
MAXIM MIESTNY PRODUCENT
Lebo teraz sme v bezpečí a živí.
- Čaká nás dlhá cesta. - Áno.
Ach, Bože. Teda, som šťastný že zase ideme.
Už nechcem čakať ani chvíľu. Chcem, aby sme vyrazili.
- Hej... - Čo to bolo?
- Lenže ak stratí koleso... - Áno.
- Škoda bude ešte väčšia. - Vážna.
Veď chvíľu šlo.
Hej, občas ti dve minúty môžu ušetriť veľa času.
Chápem, Maxim. Nechcem uviaznuť v púšti.
Keď auto ide, nebráň mu v tom.
Sú to prototypy a dostali zabrať.
- Jasné, chlape. - Uvidíme. Mám ťa rád, kámo.
Pôjdem za tebou. Aj ja, kámo.
Zistilo sa, čo to bol za kov?
Odkiaľ odpadol? A na čo slúžil?
Bol to určite spodok tlmiča...
- Áno. - Z druhej strany.
Mohla to byť olejová nádobka.
- Mohla... Nie? - Nie, to nebola. Nie.
Bolo to príliš... Bolo to ako...
Vieš, také veľké auto potrebuje zásobník.
Hej. Napime sa trochu pred jazdou.
- Trochu môjho včerajšieho moču? - Moč... Paráda.
Nie, celú noc som nebol čurať.
Toto je posun, dynamický posun.
Dramatická zmena na cestách, v celom dobrodružstve...
Riziko, že nedôjdeme, je vyššie.
Kazia sa nám veci.
Asi je to aj tým časom stráveným na cestách,
keď sú už všetci ľudia vyčerpaní.
Je iná dynamika vzťahov.
Nikdy som k tebe nemal tak blízko, ako teraz
- a je to super. - Nie. Naozaj je to super.
A ľudia sa musia rozchádzať, a to je...
Teraz nám proste fakt nejde karta.
Navyše, posledné tri dni sme v nadmorskej výške 4 600 metrov.
Presne.
4,572 METROV
Chalani sa motkajú za nami.
Čo budeme robiť?
Vy pridajte, chalani. Za chvíľu sa stmieva.
Dobre, kamoš.
Takže, nabehli sme na balvan. Zadným... zadným kolesom na šoférovej strane.
HOVORÍ S MECHANIKOM RIVIANU
Bol to... obrovský náraz. Chytilo to záves.
Začalo z toho niečo tiecť.
Myslíš, že by som mal... Môžem to čerpadlo odpojiť?
Štyri spojené káble, sivé. Takže ich len vytiahnem?
Fajn. Vďaka, Pete.
Teraz je to dobré ako betón.
Toto je cesta?
Ach, Bože!
Si robíš srandu?
Fantázia!
- Asi sa rozplačem. Musím plakať. - Ach, Bože!
Oproti tomu, čo sme tu mali, je to hotové letisko.
Pozri na tú oblohu. Páni.
Nádhera. Toto je nádhera.
Teraz sa tak dobre, výborne bavím.
Krása.
Máme trochu sklz,
ale som rád, že sme Davidovi pomohli zo skaly.
Dnes to bola jazda, ale pridáme, aby sme pred nocou stihli Uyuni.
Dnes to bolo ako sen,
dlhá jazda, soľné pláne za svitu mesiaca
a tento čistučký biely hotel.
Boli milí a dovolili nám cez noc nabíjať.
- Tam je zásuvka... - Tam máš zásuvku.
- Takto? - Áno.
Ahoj, lama.
BRUNO LAMA
Aká je hebká.
Raz z teba bude sveter.
Čo si povedal?
Že z nej spravia sveter. Tiež ich strihajú ako ovce.
Mäkučká je.
Aha, dali sem aj zopár mojich starých kamošov.
Absolvovali sme tri nezabudnuteľné, mimoriadne dni.
Dostali sme sa na...
KAMEROVÝ DENNÍK
...asfalt a leteli sme...
Išli sme stoosemdesiatkou, tá rýchla jazda bola fantastická.
Keď sa poobzeráte, zistíte, že je to tu celé vybudované zo soľných tehál.
Doslova.
Ach, Bože. Čo s tým autom robíš?
Dobrá otázka.
Nosíš so sebou náhradné diely? Či?
- Improvizujeme. - Aha.
- Áno, čo iné. - Musíte, že?
- Robíme si vlastné. - Vlastné diely.
Vieš, Davidovo auto... pristálo na... Bol tam obrovský balvan.
Áno.
- A táto časť auta odišla. - Áno, jasné.
Čo je to?
- Nádobka na extra hydrauliku. - Áno.
Táto tu.
Charley? Je to nádobka. Ďakujem. Ďakujem.
- Nádobka? - Nádobka.
- Toto tu. - Hej.
Vy sa nenudíte, že?
Ani sekundu. Nie je kedy.
Riviany sú silné a takmer opravené.
Dnes sa najazdíme,
ale najprv si pozrieme soľné pláne.
SOĽNÉ PLÁNE UYUNI BOLÍVIA
Dopekla! To je plocha!
Najväčšia soľná pláň na svete, tu pri Uyuni v Bolívii.
Je to nádherné.
Prekrásne.
Úžasné, vyzerá to ako koža, že?
- Hej. Ako slonia koža. - Áno.
Bývajú tu aj daždivé mesiace,
keď niekoľkokrát zaprší a celé sa to zmení na jazero.
A na najväčšie zrkadlo na svete.
Ak sa dostaneš príliš do stredu...
vraj nič nevidíš a môžeš sa tu stratiť, vieš?
- Stratíš orientáciu. - Totálne.
Nevidíš horizont, vraj vidíš jedine soľ, nič iné,
a stratíš pojem o smere, z ktorého si prišiel.
A už tu zomreli mnohí ľudia.
Je to strašne nebezpečné, ale neuveriteľne krásne.
Takže, nachádzame sa uprostred bolívijskej pahorkatiny.
Vo výške 3 700 metrov.
3 657 METEROV
Posledné tri dni boli super, aj keď miestami to bolo veľmi náročné.
Takto v teréne nejazdievam, len na bicykli.
Ja jazdím... na cestnej, chápeš.
Občas vyjdem do terénu, ale len zriedka.
Nechcem jazdiť rýchlo.
Milujem sa na motorke len tak voziť z bodu A do bodu B, a...
vtedy sa na motorke cítim ako doma.
Tieto motorky sú postavené úžasne.
Na týchto Harlejoch si to vieš... poriadne vychutnať.
Ale sú fungl nové.
Ešte nie sú vo výrobe. Sú to prototypy.
Ak na týchto e-motorkách prejdeme z Tierra del Fuego do Los Angeles,
bude to úžasný príbeh... ak to zvládneme, ak tam na nich dôjdeme.
A ony nám v tom všemožne pomáhajú.
Som hrdý na to, že som testovací jazdec Harley-Davidsona. To si dám do životopisu.
Čaká nás prvá návšteva v UNICEF.
Rád s nimi spolupracujem. Obdivujem ich prácu.
Je nesmierne dôležitá.
Spoluprácu s nimi považujem za česť.
V Bolívii sa UNICEF s miestnou vládou dohodlo na spustení škôl,
na ktorých by sa pôvodní obyvatelia popri španielčine mohli vzdelávať
aj vo vlastných jazykoch
a učiť sa vlastnú kultúru, čo tu doteraz nebolo.
- Ahoj! Ešte nikdy sme nedošli skoro. - Neverím!
Zvládli ste to. Živí a zdraví.
Naozaj je to o vzdelávaní
pôvodných detí z odľahlých oblastí.
Uvidíte neuveriteľné školy v pustatine. Niektoré deti šliapu do školy dlhé hodiny.
Človeka vezme, keď vidí tie vzdialenosti, čo deti prejdú.
A ako to quechuánske deti riešili, kým ste tú školu nepostavili?
43 % Bolívijčanov sú pôvodní obyvatelia.
Pred 30 rokmi som toto nemohol nosiť.
Krajina na pôvodných obyvateľov zabúdala,
akoby neexistovali.
UNICEF v roku 1990 začal stavať osem škôl,
zaviedol bilinguálne a medzikultúrne vzdelávanie,
deti pôvodných obyvateľov vyučoval v ich jazyku...
a využíval poznatky z ich vlastnej kultúry.
ŠKOLA V CHALLAMAYU BOLÍVIA
Táto quechuánska domorodá komunita vznikla pri škole.
Stojí tu už 10 rokov.
Ahoj, ahoj, ahoj.
Ahoj. Cómo estás? Ahoj. Ako sa máš?
- Ahoj! - Ahoj.
Čo?
- Gracias. - Bienvenido. Nemáš za čo.
- Teší ma. - Poďte ďalej.
- Tadiaľto. - Áno, stojte tu.
Ahoj. Áno.
Fajn. Áno. To je krásne.
Ďakujem pekne.
Toto myslíš.
Toto je tanec. Tancujme.
Je perfektná.
Päť, šesť, sedem, osem, deväť, desať.
A to je v ich miestnom jazyku?
- Áno. Po quechuánsky. - Jasné, po quechuánsky.
Radosť sledovať, ako sa po quechuánsky učia
miestne mená rastlín a kvetov.
„Koreň."
- Koľko mám rokov? - Áno.
Štyridsaťosem. Čo si to dovoľuješ? Ja mám 48.
Čo robíš?
Som herec.
V akých filmoch si hral?
Videl niekto z vás Trainspotting?
Nie. A videli ste...
Videl niekto z vás Hviezdne vojny?
Hviezdne vojny?
Sí? Nie? Tu možno nie.
A Christophera Robina?
- Macko Pú? - Skôr nie.
Kde je môj agent. Zavolajte mi ho!
Tie deti nevideli moje filmy.
Áno. Nejaké mamičky.
- Úžasné klobúky, však? - Sú štýlové.
Majú na sebe rôznofarebné vrstvy a úžasné klobúky.
Vie niekto v triede pliesť?
Ja, ja, ja!
- Takže všetci! - Teda!
- Toto je moja chvíľa, Charley! - Tvoja chvíľa, Ewan.
Och, božemôj. Pozri! Oni naozaj štrikujú.
Pozri, aký vzor robí!
Žartuješ? To si robil ty?
Pozri... Veď to je ťažké.
Je to ľahké. Stačí hýbať rukami.
Tie deti udržujú svoju kultúru
pletením a inými remeslami.
Tá pletená čiapka, „chullo",
hovorí príbeh o tom, odkiaľ to dieťa je a o jeho vzťahu k prírode.
Hej, je to ťažké. S tým som už plietol.
Je to ťažšie, lebo je to vlákno, nie vlna.
Nosí sukňu.
Nemáš bradu.
Áno. Áno, ale my nosíme toto, kilt.
Neverím.
- Je to jeho „sukňa". - A takéto ponožky.
- Neverím. - Sí?
Každá rodina nosí inú farbu, vieš?
Charley!
Fajn.
Och, Bože.
Som na tú stoličku priveľký.
Ďakujeme vám za návštevu Bolívie.
Sme poctení a šťastní, že sme tu.
Vďaka za návštevu Bolívie a školy.
Vďaka, že ste sa rozhodli pre Bolíviu a prišli ste.
- Je krásna. Krásna časť sveta. - S radosťou. Áno.
Bolo tam krásne.
A och, Bože, tie deti boli také milé a zábavné.
A to ich milé predstavenie!
Výuka v jazyku vlastnej kultúry a španielčine má na tých ľudí veľký dopad.
Takto im svet leží pri nohách, chápeš. Nuž...
Áno, vo výške 4 500 metrov
im svet doslova leží pri nohách.
Ide auto.
La Paz.
Sme v La Paz. Dali sme to až do La Paz, Charley.
Vchádzame do husto obývaného La Paz,
no očividne tu panuje rovnováha medzi modernou a pôvodnou kultúrou.
Som z toho veľmi nadšený.
Neuveriteľné. Skvelé.
Famózny nápad, môžeš...
Nejde to po zemi a neznečisťuje to.
Nezaberá to miesto.
Aj to sem zapadá, však?
Takže aj takéto veľké a preťažené mesto sa dokáže vynájsť.
Áno.
Až na tie byty. Ak máš jeden z nich,
musí byť hrozné, keď ti... pod nosom pendluje lanovka.
Takže verejná doprava?
Takže, kadiaľ? Kam?
V tejto výške lapáme po dychu.
- La Paz. - La Paz, tu sme!
Bože. Nevládzem dýchať.
Viem. Paráda.
Sme v lanovke.
- Vidíš to? - Páni, ten výhľad!
Toto je lanovka hore do mesta?
Ideme do starej štvrte Casco Viejo.
Je to zmes elektroniky a výrobkov miestnych bolívijských umelcov.
Kúpime Claudiovi nejaké čačky na motorku.
Jasné.
Páni. Veľkolepé, však?
Ako prvú si všimneš... tú zmes pôvodných obyvateľov a...
HIDAYA MIESTNA PRODUCENTKA
obyvateľov španielskeho pôvodu. Je to poriadny mišmaš, že?
Páčia sa mi tie tvrdé klobúky.
- Sú úžasné. - Super, že?
Príjemná hudba. Hneď vieš, že sú tu.
Eco eficiente.
Je to veselé.
To sa nedá porovnať s tým blbým „píp, píp, píp".
U nás tak hrá zmrzlinárske auto.
Aké jemné, pozri.
Aha, takéto niečo potrebujeme na Claudiovu motorku.
Skôr toto. Toto sa hodí oveľa viac.
Tak, toto pôjde takto.
A lama bude jačať.
Pozeraj!
Ach, Bože. Tiež má šesť strún.
Gracias. Ďakujem. Nádhera. Máte úžasný obchod.
- Fajn, ďakujem. - Bueno. Krása. Vďaka.
Táto je pekná. Cestovná veľkosť.
A krásne znie.
Pekná, že?
Páči sa mi to fialové. Také hipisácke. Ako...
Vystihuje to tu.
- Parádne, že? - Vyrobené pre teba.
To je milé. Páči sa mi to.
Ďakujem pekne. Ďakujem.
- Gracias. Ďakujem, ľudia. To je milé. - Vďaka! Zbohom! Ahoj.
Je tu super.
Taký zvláštny mix tradičnej a modernej kultúry.
Táto reštaurácia pôvodne začala ako škola
pre chudobné deti.
Veľa študentov z tejto školy skončilo ako šéfkuchári.
Je to trochu iné, ako to, čo sme jedli posledných päť týždňov.
Aká bola strava?
MARSIA TAHA ŠÉFKUCHÁRKA
- Taká, hore-dole. - Hranolčeky...
čokolády, Snickersy...
- Snickersy, áno. - Ach, Bože. Fajn.
- My vás nakŕmime. - Hurá.
Toto je tradičná andská bylina wira-wira.
A prepeličie vajíčka.
Naplníme to a dochutíme bylinami wira-wira.
Je to ako prst...
Ukážeš im prepeličie vajcia?
Páči sa mi ten jeho dôraz na detaily.
Hej, je to nádherné.
Toto je jedno z najlepších miest, aké som v živote navštívil.
Veľký dôraz kladieme na spoluprácu s miestnymi výrobcami.
Trikrát do roka precestujeme celú Bolíviu,
hľadáme produkty a kontaktujeme výrobcov.
Teda. Všetko je z Bolívie?
Pracujeme len s bolívijskými produktmi.
- Páni. - Fíha, úžasné.
Áno.
Takže vyhľadávame potraviny z Ánd, Amazónie, Chaca
a tu to všetko spájame.
Naši návštevníci chcú všetko bolívijské...
A my im Bolíviu dáme... Celú Bolíviu dáme ne tanier.
Fajn, super nápad.
Toto som robil. Ako 14- až 16-ročný som umýval riady.
Ty varíš, ja umývam. Takto to medzi nami funguje.
Sledovať takýchto ľudí je vzrušujúce.
Dlho som v podobnej kuchyni pracoval
a mal som na starosti tie detaily, ktoré robí aj on. Milujem to.
Dosiahnuť jeho úroveň trvá roky.
Úžasné miesto.
Začali ako škola pre chudobné deti,
učili ich variť
a z mnohých sa stali kvalifikovaní šéfkuchári
v kuchyniach po celom svete.
To jedlo bolo lahodné.
Bola to jedinečná večera, nádherná.
Ručne vyrobená tu, v Bolívii.
Nemá označenie, nič, no je nádherná.
To hrdlo je krásne. Pozrite na to drevo.
Nie je pekné?
Takže... Keď som ju kupoval... napadlo mi:
„Kúpil som si gitaru.
Lenže teraz... Ako si ju zoberiem domov?"
A potom si vravím:
„A čo, pichnem ju do Sprintera a povezie sa domov, viete."
Bola to zábavná predstava.
Túto moju stránku nikdy nespoznáš
Túto moju stránku ti nikdy neukážem
Navždy ťa beznádejne milujem
Navždy sa ti celý rozdám
Ale nevzdám sa ťa
Nesklamem ťa
Nenechám ťa spadnúť
Keď to budeš potrebovať
Fajn.
S týmto môžeš odísť alebo to mať
pri okne alebo v stane.
- Chápem. - A ak sa niečo stane...
začne to pípať, keď vypnú prúd.
- Takže vieš... - Áno, čiže opak.
Ak nenabíjaš, budeš môcť...
Bože, ty si génius. Áno.
Nuž, lepšie miesto sotva nájdeš...
Ideme k jazeru Titicaca a odtiaľ do Copacabany.
Treba sa tam preplaviť loďou
a budeme musieť...
Za tmy nepremáva, takže...
Už si videl Claudiov nový tuning na motorke?
Jačiaca lama.
Claudio, čo povieš?
Som ohromený.
Keď pôjdeš na Sporsteri, bude vo vetre kričať: „Ááá!"
- Úžasné miesto! - Viem. Bláznivé.
Ja z La Paz nikam nejdem, páči sa mi.
Viem.
Pozeraj. Majú super autobusy.
Hej. Parádne.
To obrovské zadné sklo. Úžasné, že?
Potrebuješ naň obrovské závesy.
Och, človeče. Super.
Bože, sotva sa vyšplhá do kopca, že?
El Alto, mesto vedľa La Paz.
Jedna z najvyššie položených zaľudnených oblastí.
4 267 METROV
Toto nedáva žiadny zmysel, že?
Žiadny, mali sme ostať na hlavnej ceste.
Tá by nás vyviedla priamo do...
Ale čo, to je jedno.
Máme málo času. Snažíme sa dostať do Copacabany.
Je tam trajekt, ktorým preplávame jazero Titicaca,
ale majú také pravidlo...
že po západe slnka už žiadny trajekt nepremáva.
Takže sa musíme snažiť.
Moja ukazuje rovno.
Rovno? Moja doľava a potom doprava.
Stále len stúpame a stúpame. To je neuveriteľné.
Veď Long way up, nie? Bože.
Hore a hore.
Teda.
Toto je...
Moja ma celý čas posiela... doprava.
Neviem, kde sme.
Zablúdili sme.
Toto nám vyšťaví batérie.
A za nami teraz ide ďalší Rivian.
Kadiaľ to ide?
Hore?
To vážne?
To nejde do... Vráťte sa!
Vážne tam chceš šplhať?
Idú zlým smerom.
Musíme ísť inou cestou. To nebude ten správny smer.
Nie, nejdem tadiaľ.
To je strašne strmé.
David...
Anthony, ostaň tam. Ja sa práve otáčam.
David...
Ja musím zoskočiť.
Vyskakujem.
Tam je diaľnica.
Takže musíme ísť popri nej.
- Pozor na autobus zľava. - A potom...
Naľavo... vľavo.
Som na smrť vydesený. Ešte stále sa trasiem, ľudia.
Šli sme hore tou cestou... To bola úplná blbosť.
Teraz nám opravovali brzdy.
Tí chalani sa nám ich snažili opraviť do pol štvrtej ráno.
Bol som vystrašený.
Vzadu na korbe mi vykrikoval, chápeš, Anthony.
Z okna mi visel Taylor.
Nepreháňam, takto sme boli v najvyššom bode La Paz
a pod nami mačacia hlava.
Napadlo mi: „Ach, Bože, ak to auto zlyhá, je po nás."
To nie je ako... Padli by sme ako vrece.
Tak či tak...
teraz riešim iné veci.
Tak dlho som volant za desať dve ešte nedržal.
Môj inštruktor v autoškole by bol zo mňa nadšený.
TRAJEKT NA JAZERE TITICACA
Charley... Začínam cítiť výšku.
Hej, viem.
JAZERO TITICACA BOLÍVIA
Neverím, že sme to dali.
Najvyššie položené jazero sveta Titicaca.
Posledná loď.
Tam sú chalani. Bola to šialená jazda.
Musia mať dosť.
Totálna mela trajektov. Super!
Chápete, je to celé také halabala, bez dodržiavania bezpečnosti, chaotické.
Chápete, dnes už málokde zažijete
takýto neorganizovaný život v štýle kresieb Heatha Robinsona.
Tu vonku je zima. Zima.
Ja určite ochoriem, Charley.
S výškovou chorobou nič nenarobíš.
Taylorovi je zase zle a asi to už lezie aj na Ewana.
Poďme.
Poďme k lekárovi.
Ewan, ako sa cítiš?
Som s tebou, chlape, hej?
Taylora to za chvíľu zloží,
ale netrápi ma len on.
Dúfal som, že budete najnevyťaženejšia doktorka na svete.
- Neriešte. - Ewanovi je zle.
- Fajn, pozrieme naňho. - A chcem... Nechcel lekára,
ale prišli by ste a pozreli by ste sa naňho?
Jasné, poďme za ním.
Ewan?
Preklad titulkov: Ladislav Jakab