Ще изминем 21 000 км през 13 страни.
От Ушуая през Аржентина и Чили до пустинята Атакама,
нагоре към Ла Пас, преди да пресечем езерото Титикака,
продължавайки през Андите до Колумбия, оттам - до Панама,
през Централна Америка и Мексико, до Лос Анджелис 100 дни по-късно.
РЪС МАЛКИН, РЕЖИСЬОР
Ще им дадем видеокамери.
Ще имат камери и микрофони на каските,
за да снимат, докато карат.
Това път ли е? Боже.
Д. АЛЕКСЕЙНИЪН, РЕЖИСЬОР
На трети мотор ще е операторът Клаудио.
С Ръс ще пътуваме в два електрически пикапа
с операторите Джими,
Антъни и Тейлър, които ще помагат и с логистиката.
Ще снимаме момчетата от колите, ще се срещаме по границите,
но иначе те ще пътуват сами.
ДОЛИНАТА КАЛЧАКИ, АРЖЕНТИНА
15 589 КМ ДО ЛОС АНДЖЕЛИС
Каква прекрасна гледка!
Трудно е да се опише с думи. Навсякъде има кактуси.
Обграждат тази обширна долина като стражи на пост.
Много ми харесва да виждам майката природа в естествения й вид.
Да гледам как се сменя пейзажът, докато караме.
Докосва ме дълбоко и...
Търсех точно това усещане за близост със света, с природата.
Усещам колко харесвам тази красота, която виждаме по пътя.
Днес съм пълен с енергия.
Боже, тази долина е невероятна.
Караме през долината Калчаки към границата с Чили.
За пръв път ще усетим голяма надморска височина.
Живописно е.
Не виждаш често подобно открито пространство.
Сутринта всичко беше червено,
а после започнаха тъмнозелените кактуси.
Красиво е.
А чувството сутрин... Не знам дали и за теб е така.
Събуждаш се на различно място всяка сутрин.
Понякога сънуваш едни странни сънища.
А друг път направо не знаеш къде си.
Събуждаш се и се питаш къде си.
Случва се наистина да не знам къде сме.
ЕМПАНАДИ
Добро кученце.
Ела да се запознаем. Много си мило.
Какви оранжеви очи! Как само светят!
Това е Клаудио, човекът с камерата.
Няма нищо.
Виж тези кокошки.
Боже. Доста грубо, нали? Даже малко брутално.
Не знам... Това пътуване ме прави малко...
Сериозно се замислям да стана вегетарианец.
Ядем толкова много месо.
Ще ядеш...
Да намалим консумацията на месо до веднъж или два пъти седмично.
Така всеки може да помогне на природата. - Да.
Ще се отглеждат по-малко крави, по-малко пилета,
а това ще намали натиска върху околната среда.
Да, тези са вегетариански, без животински продукти.
Здравейте, момчета.
Бразилските ни приятели.
Ола. - Как сте?
Добре. - Добре.
Може да караме заедно.
АРНО И ЕНРИКЕ
Или след вас... - Заедно.
Чудесно.
Срещнахме се със стари приятели.
Чудесните баща и син, тръгнали на дълъг път по Шосе 40.
Тръгваме.
Тази "костенурка" е толкова приятна за окото. Прекрасна е.
Най-готиното нещо на света.
Усмихни се, костенурке.
Като бях малък, нашите купиха три такива една след друга.
Три еднакви. - През 70-те години.
Имаха червена, когато брат ми се роди, после бяла,
а накрая оранжева. Нея помня най-добре.
Ходехме на къмпинг с нея.
Мама и татко караха от Шотландия до Франция.
Беше невероятно.
Сигурно затова ги харесвам -
напомнят ми за детството ми.
До скоро. Беше забавно.
Ола! Здравейте, как сте?
Джими, знаеш ли какво търся? - Какво?
Лакочистител.
За пръстите на краката ти ли? - Синьото израства.
Като растат, синьото отива нагоре и се получава разлика.
Вече не ми харесват. Но пак ще се лакирам.
Не!
Участвам в този филм. Аз...
Не!
Да не би някой да се бъзика с мен?
Участвам във филма.
Чакай да се видя в него. Да чуя как говоря на испански.
Ето, тук казвам: "Хайде, Джак" на испански.
"Хайде, Джак."
Нали играеш в него, Юън? - Да.
Играя Елмонт, рицар с прекрасна коса.
Не помня къде съм в този момент от филма.
Гледай сега.
Не съм гледал... - Ето те!
Ето го.
Видя ли това? Гледай.
Това се казва край. - Свършено е с лошия.
Ще си го татуирам ей тук.
Заповядайте. Грасиас. - Грасиас.
Чудесно беше.
Какъв испански!
Испанският ми е добър. Невероятно как...
Много бързо го забравяш с годините.
ДОЛИНАТА КАЛЧАКИ
САН АНТОНИО ДЕ ЛОС КОБРЕС
Проломът на черупките, Аржентина
Това е Проломът на черупките.
Скалните му формации са уникални.
Ще спрем край естествен амфитеатър с невероятна акустика.
Явно тук не идват много хора. Не е известно място.
Никой не знае за него.
Виж.
Цяла група, два автобуса с хора.
Това е...
Изключително е, нали?
Прилича ми на... Прилича на шоколадова торта.
С блатове от хрупкав шоколад.
А има и...
Има тънки слоеве крем между тях.
Виждаш ли? Като блатове са.
Изглежда сякаш леко се е слегнала.
Леко слегната. Сместа е била мека.
Това дете ги събаря.
Някой си е играл да ги подрежда, а момчето...
Харесва тези по края. - Да, по-хубаво падат.
Падат по-далеч.
Извинете? - Да?
Там... - Разбира се.
Ще застана там.
Благодаря. - Дано ви харесат.
Благодаря. - Мога да направя още.
Хубави са!
Направих няколко. - Вие сте...
Знаете как... Благодаря. Много благодаря.
Чудесно. - Благодаря ви.
Няма за какво.
Ще се повозим на "Влакът към облаците".
Нарича се така, защото при определени обстоятелства
пътуването е над облаците.
Ако извадите късмет, ще се случи по време на вашето пътуване.
Виждаме как облаците се носят спокойно.
Краткото пътуване ни отвежда до най-високата част на Андите.
Така че стискаме палци
влакът да се извиси над облаците.
Доста нависоко сме. - На 3657 м.
Доста голяма височина.
Да, височко е.
3657 м и продължаваме нагоре.
Планините сякаш стават по-високи. Ей там.
Все по-високи.
Не сме били на по-високо място
и това се отразява на Тейлър.
Проявява признаци на височинна болест.
Сега се сблъскваме с реалността.
Не знаем как ни се отразява височината, докато не се изкачим на такава.
Някои хора не изпитват нищо,
но за други е много тежко.
Днес сме планирали да стигнем до влака.
Нямаме търпение да се повозим във влака няколко часа.
Колко километра остават до влака?
Остават 32 км, а аз мога да измина 33 км.
Батерията пада.
Положението е критично.
Ще трябва да намаля. Наклонът е голям.
Освен това караме срещу вятъра.
Няма къде да се отбием тук. Това са...
Има само огромни празни пространства.
Няма къде да заредим.
Капацитетът на моторите е голям.
И всеки ден експериментираме.
Наистина е... Нямате представа.
Боже, вятър.
Това ни липсваше.
Не знам как ще продължим.
В момента ми се струва, че няма да успея.
Да се скрием зад буса.
Става ли, Юън? - Да, добре.
Момчетата са зад вас.
Не натискайте спирачки.
Съвсем близо до вас са.
Виж. Много ли е опасно?
На 30 см от задната броня са. Опитват се да се скрият от вятъра.
Казахме на хората в буса в никакъв случай да не натискат спирачки.
Пълна лудост.
Откачено е! - Лудост! Какво правим?
Юън буквално е на 15 см от бронята,
затова карайте много плавно.
Контролираме скоростта, не натискаме спирачки.
Момчетата карат точно зад нашия бус.
А Ръс ги пази от вятъра отляво.
Все едно караме в заслон. Няма вятър.
От известно време имам оставащ заряд за 22 км.
Аз имам... Да, за 26 км. Получава се.
Да. А за колко би трябвало да е?
Деветнадесет. - Значи става.
Получава се. - Може да успеем.
Може да не е най-спокойното ни пътуване, но все пак...
Стига да не натиснат рязко спирачките.
Успяхме.
САН АНТОНИО ДЕ ЛОС КОБРЕС, АРЖЕНТИНА
В Сан Антонио де лос Кобрес е последната ни нощ в Аржентина.
Той е сред градовете, които се намират на най-голяма височина. Вече я усещам.
Браво. Добре мина.
Докато карахме зад буса, зарядът ни не се изчерпваше.
Защото не карахме срещу вятъра.
Започва да ме боли главата от височината.
Тейлър не е добре.
На високи места броят на червените кръвни телца спада.
МАКС, МЕСТЕН ПРОДУЦЕНТ
Кислородът е по-малко.
Спокойно.
Изкачвахме се нагоре...
Беше много студено.
Аз някак...
Сгуших се, стана ми топло и...
Сякаш по средата, а после вдясно...
Спокойно.
Успокой се. Няма проблем.
Тейлър не е добре.
Ще можеш ли... Може ли да го прегърнеш?
Кажи му, че ще се оправи.
Боже, съжалявам.
Ако трябваше да позная кого ще хване височинната болест,
не бих избрал теб. - Знам.
Съжалявам, приятел. - Тъпо е.
Ужасно е. - Добре ли е? Защото...
При височинна болест най-добре е да слезеш на ниско място.
Да. - Върни се долу.
Добре.
Добре си. Не се притеснявай.
Ще ни липсваш, Тейлър.
Успех и ще се видим след няколко дни.
Изглеждаше в ужасно състояние. Тъжно му е, че не може да продължи.
Но височинната болест те прави слаб и отмалял.
Няма избор. Трябва да се върне долу.
Той е... Ще се срещнем отново в Боливия.
Въздухът е разреден. Малко се замайвам.
Добре.
Ще се примиря с положението.
Не са ли чудесни?
Това са ученици.
Ето ни на влака към облаците.
Не мога да дишам на влака към облаците.
Колко сме високо с моя портокал!
Ето го номера с бонбона.
Давай. - Готови ли сте?
Хайде. - Може да пропусна
заради височината.
Не стана.
Сега с другата ръка.
Не става. Браво.
Почти успя. - Ще замразят кадъра.
Заради въздуха е. - С другата ръка...
Тръгваме. Седнете и се отпуснете.
Името му идва от това, че е нависоко.
Облаците се струпват под влака.
Да. - Мисля, че е на около 3200 м.
Строежът му е започнал през 1920 г. - Да.
Мисля, че са го строили около 30 г.
Вижте този пролом. Погледнете надолу.
Боже, само виж! Ужасно високо е.
Вие ми се свят.
Стегни се, дръж се като мъж.
Харесва ми. Чудесно е!
Намерих малко...
ВИДЕОДНЕВНИК
...лакочистител и памук.
Готов съм да започвам.
Не съм казал на децата си.
Джамиан и Анук, съжалявам, ще махна синьото тази вечер.
Голям ден е. Предстоят над 320 км.
Ще прекосим границата с Чили, после ще поемем нагоре.
Ще се изкачим на 4000 м.
Сега сме на...
Трябва да се изкачим на още 700 м.
Вятърът ще се усили още повече следобед.
Ясно. - Значи ще е много силен.
Температурата ще падне до минус 10-15 градуса на тази височина.
Вижте ги.
Тези момчета се изправят пред същите стихии,
а карат велосипеди.
Имаше ужасен насрещен вятър.
Правят обиколка. Виж. От "Ем Ти Ви Адвенчър Салта" са.
"Адвенчър Салта".
Невероятно.
Значи ще караме все нагоре.
По лоша чакълена настилка и... Доста път е.
Може да има насрещен вятър или да стане нещо друго,
например да ни свърши зарядът.
Ако зарядът свърши преди границата с Чили,
ще загазим.
Трябва да сме по-кротки, докато се изкачваме.
Кротко изкачване.
Идваме, Чили.
Виж накъде сме се запътили. - Само нагоре.
Много друса. - Давай.
Яки мотористи от всички страни, съединявайте се.
Може да се прочуем като двамата, които бутат мотори из Андите.
Към върховете.
Виж колко прах се вдига долу.
Невероятно.
Каква гледка! - Зашеметяваща е.
Този път е велик.
Планините на Аржентина. Боже. - Планините.
Да спрем. - Да.
Това е невероятно.
Поразително. Пътят ни се вие все по-нагоре и по-нагоре.
За малко да изтърва мотора.
Това определено е едно от най-отдалечените кътчета на Андите.
Може би е сред най-високите граници в света.
ГРАНИЦА
Има лед във водата. Позамръзнала е.
Много е студено. Наистина.
Юън, какво е това?
Докато карахме край него, ми замириса на сяра.
Реших, че може водата да е топла. Топла е.
Сигурно това е горещ извор.
Боже. Пипни я. - Гореща ли е?
Не е чак гореща, но е по-топла, отколкото мислех.
Да, определено е топла.
Невероятно, нали? - Да, супер.
Извира от земята.
Трудно е да си поемеш въздух.
Да, на 4500 м сме. Мисля, че ще стигнем до 4500 след минута.
Сега сме на около 4200 м. - Да.
Да.
Идеята не е добра.
Толкова е красиво. Пътят се врязва в хълма.
Виж. Великолепно е.
За малко да падна.
Да. - Едва не изгубих контрол.
Обаче пътят е супер.
Да. Страхотен е, нали? - Да.
Дали се движим в правилна посока?
Това е името... Така се казва границата.
"Пасо Интернасионал де Сико".
Може всички да се казват така. - Да.
Но на табелата...
Странното е, че тя сочи към "Пасо де Сико" на шосе 51.
Точно там искаме да отидем.
Така ни казаха. А тук...
Тук шосе 51 е в другата посока.
"Пасо Интернасионал де Сико". Натам или натам?
Натам. - Натам?
Шосе 51. - "Пасо Интернасионал де Сико".
Натам? Не по този път.
Не. - Не натам. Добре, благодаря.
Може така да се казват всички граници.
Да, така мисля.
Добре. Значи не е сигурно... Може да не сочи към границата.
Ола. - Ола.
Здрасти. - Накъде е границата?
Не знаем. Накъдето ви харесва.
Благодаря. - Добре.
Инстинктът ми казва, че е натам. - Добре, хайде.
И така, да тръгваме.
Представа нямам дали поехме по правилния път.
Лошо предчувствие ме мъчи.
Вече не съм сигурен.
Добре.
Но си струва заради пейзажа.
Щеше да ми хареса повече, ако знаех, че не грешим.
Щеше да е по-забавно. - Знам.
Имам усещането, че много малко хора минават оттук.
Не виждам и следа от границата.
Няма жива душа.
Мисля, че може и да има граница, но без граничари.
Да.
Ако стигнем до нея и няма никой...
Да.
Виждам нещо отпред.
Дали не е оператор?
Не, това е пътен знак.
Може да е там вдясно, при онези сгради.
Виждаш ли ги? Сгради ли са, или сняг? - Да!
Може да е там. - Да, вероятно.
По дяволите.
Май виждам хора. - Мисля, че виждам хора.
Дано да са нашите хора. - Да.
А може да стигнем и да видим група непознати.
Виждам статив. - Да.
Нашите хора са.
Не съм бил по-щастлив да видя хора.
Здравейте, хора.
Ола.
Това е. Ето я границата.
ГРАНИЦА, АРЖЕНТИНА/ЧИЛИ
Сякаш караш дни наред.
А не стигаш доникъде и си мислиш:
"Да не би някой да мести пътя?". - Да.
Да не би някой да го дърпа от другата страна?
Ей така. А ти му викаш: "Чакай малко, спри".
Боже.
Кой има фъстъци?
На високи места се ядат фъстъци.
Моля ви, господине. Моля.
Дайте ми малко. Благодаря.
Мога да дам един съвет на пътешествениците, които ни гледат.
Когато тръгнете на път,
запомнете номера на паспорта си.
Ще си спестите много... Дали аз съм го направил? Не.
Дали е, като да научиш телефонния номер на някого? Да.
Правим ли го, откакто имаме смартфони? Не.
Пиша каквото знам.
Казвам се Макгрегър.
От рода Макгрегър съм.
Собствено име - Юън.
Националност - американец.
Сега вече вбесих всички в Шотландия.
"Шотландия му е тясна."
Откъде си?
От Бразилия. - Бразилия ли?
Минал е 9000 км.
Колко много!
ХОСЕ, ПЪТЕШЕСТВЕНИК
Много са. - Една година и три месеца.
Година и три месеца? - Да.
Трябва да ги продава по пътя.
Става ли?
Колко сладко.
Сложих малкото му колело на мотора си.
Напускаме Аржентина със смесени чувства.
Хубаво е, защото напредваме.
Но е и тъжно, защото Аржентина е невероятна.
Беше толкова хубаво място.
Хората бяха прекрасни и дружелюбни,
затова е тъжно, че си тръгваме.
Но от друга страна, преполовихме пътя в Южна Америка,
а това е страхотно.
През пустинята Атакама
ще стигнем до Сан Педро де Атакама,
последния град в Чили, преди да влезем в Боливия.
Почвата тук е подобна на пробите, взети от Марс.
В този район НАСА тества нови инструменти за мисиите.
Представяте ли си? Много готино!
САЛАР ДЕ АТАКАМА, ЧИЛИ
Здравейте. - Сатурнино.
Юън. Приятно ми е. - Ола.
Сатурнино. - Хубаво име.
Разкажи ни за солната мина,
защото не знаем нищо.
Извличането на сол на това място винаги е било трудно
заради твърдостта на почвата в този район.
Трябва да се дълбае много надолу,
за да се търсят парчета солни кристали.
Кристализирала и чиста сол.
Повечето е замърсена.
Копали са на голяма дълбочина, за да стигнат до кристалите
и да получат чисто парче сол за готвене.
А този автобус какъв е?
С него са превозвали работниците, миньорите
до солната мина.
Ясно. - За да стоят тук.
Трябвало да спят в автобуса?
Да. - Оставили са го
не защото е заседнал, а...
Живели са другаде.
Направили този заслон.
Да. - А автобусът е останал тук
и става все по-очукан.
Иска ми се да пътувам с автобус.
Тук е чудесно. Може да намеря някой стар автобус.
Искам стар автобус. Само не ми е ясно как е стигнал дотук.
Представи си да караш този автобус тук.
Нищо чудно.
Видя какво е станало. Докато дойде дотук, се е счупил.
Трябва да напишем нещо на автобуса.
ДЪЛГИЯТ ПЪТ НАГОРЕ!
Да нарисуваме пенис и топки.
Добре. - Няма такива.
През цялото пътуване, където сме виждали графити, има и...
Виждаме най-вече...
Винаги има пенис и топки, нали? Винаги.
А тук нямаше, но вече има.
Виж, навсякъде е. Виждаш ли я?
Да, силен вкус. - Чудя се колко човека са...
Колко са опитвали? - Да.
Не ми казвай.
Виж. Всичко това е сол.
Колко е красиво. Виж ивиците.
Готово. Не искам да прекалявам.
Това е доста.
Познай какъв е вкусът. - Какъв?
На сол. - Не!
Да. Солено е. - Не думай!
Ето, парченце сол.
Ще го натроша, за да си поръся яйцето на закуска.
Мисля, че любимото ми нещо в тези пътувания,
е, че съм сред огромни пространства.
В съвременния живот рядко виждаме нещо от такъв мащаб.
Вчера каза, че действа някак смиряващо.
Мисля, че е вярно. Усещаш връзката...
Така е. - ...със себе си и природата.
Осъзнаваш цялата красота и необятност на света.
САН ПЕДРО ДЕ АТАКАМА, ЧИЛИ
Страшничко е.
Мустакът ти е доста... Сега е по-голям.
Ето кое ми харесва най-много.
Сега ми липсва една флейта.
Приличаш на непалец. - Чудесно.
Грасиас. - Грасиас.
Ще си тръгна с нея.
Харесва й. - Да.
Харесва й. - Обаче...
Сега се вписвам в обстановката.
Ола. - Ола.
Стори ми се... Май се смееше на шапката ми.
Някои не разбират от шапки.
Юън предложи да украсим колелото на Клаудио.
Намери тези неща.
Ще ги залепим.
Да помислим... Искам това да е на фара.
Тук ли. Искаш ли да стане ето така?
Може... - Да ги вържем.
С кабелни връзки. Ще стане.
Имаш ли ножица? - Да.
Чудесно. На новата му вилка.
Доста добре стана.
Добре е. - Да сложим и цвят.
Ще е забавно да го следваме.
Ще прелетя през митницата на границата с Боливия.
Сигурно ще стане.
Тръгнахме. Скоро ще сме в Боливия.
Много съм навлечен. С няколко ката дрехи съм.
Мислех, че ще е студено.
Може и да е студено, като излезем извън града.
Но в момента ми се изпоти...
Ето го. Вулканът е пред нас.
В тази планинска верига има седем вулкана.
Ще караме нагоре, ще заобиколим, ще минем зад вулкана и влизаме в Боливия.
Много се вълнувам, че ще се изкача дотам. Наистина се вълнувам.
Здравей. - Ето те и теб, Чарли.
Забравих да включа микрофона.
Точно казвах на хората
колко се радвам, че ще заобиколя вулкана и ще вляза в Боливия!
Мъчно ми е, че напускаме Аржентина и Чили.
И двете страни ми харесаха.
Въпреки че са една до друга, са много различни.
Прекарахме си чудесно.
Тук е границата на Чили.
ЧИЛИ
Добре ли си? - А ти?
Да. Явно височините не ти пречат.
ХИДАЯ, ПРОДУЦЕНТ
Тук ли е най-високо? - Високо място е.
Намираме се на 4700 м надморска височина.
На 4700 м? - Да.
Едно от най-високите места е.
Добре ли си? - Да, защо?
На високо място сме. - Нима?
Едно от най-високите места. - 4700 м.
Значи е 4700 м? Мислех, че е 2200 м.
На 2200 м е Сан Педро де Атакама.
Прилоша ми.
Викайте лекар.
Чакай.
Дишай! - Трябва ми уста в уста.
Не, не и Дейв. Добре съм.
Добре съм.
Боже. - Как е...
Видях Дейв да се навежда над мен с изплезен език.
Сега как си?
Проблемът е, че винаги разменяме документите си,
защото винаги сме един до друг.
Така че дадох документите на Чарли.
Да се сбогуваме с Макс.
Не, Макс! Има една шега...
Не искам да кажа "сбогом". За да не кажа "сбогом", казвам "оревоар".
Не, и това не мога да кажа.
Момчета...
Сърцето ми се къса, че си тръгвам,
защото сякаш мина година.
Тежко е да напуснеш семейството си.
Да, приятел.
Радвам се, че се запознах с всички. Това е.
Добра работа, приятел. Пази се. Браво.
Това ли беше?
Прекарахме пет седмици в Аржентина и Чили. Доста дълго време.
Прекарахме чудесно. До скоро. - До скоро.
Пази се, Макс. - Извинявай.
И така. Вече сме... Официално напуснахме Чили.
В ничия земя сме.
Предстои проверката на паспорти в Боливия.
Мисля, че следващите няколко дни ще са тежки.
Харесва ми знамето им. Боливийското знаме е готино.
Хубаво знаме. - Да.
ГРАНИЦАТА МЕЖДУ ЧИЛИ И БОЛИВИЯ
Виж, изсушено месо. Просто си виси там.
Прясно е. Невероятно.
Документи?
Копия на паспортите?
Защо? Той е британец.
Не, американец е.
Иска копие на паспорта.
Носиш ли британския си паспорт? - Да.
Можеш да използваш него.
Защо? - Защото с този ти трябва виза.
Ясно. - Има два паспорта.
Проблем ли е, че минах другата граница с този?
Не е проблем. Нали?
Печатът от Чили е в този паспорт.
Но може да влезе с този, нали?
Не.
Няма документи за виза.
Не...
Може. - Не.
Странно.
Дойдох с американски паспорт и ми трябва виза.
Може ли да говорим с началника?
Не може да записвате. - Спрете камерата.
Може да го арестуват. Отзад има затвор.
Пресякохме толкова граници.
Пътувахме около света, после надолу, а сега - нагоре.
Но щом стигнем до граница,
нямаме никаква представа какво ни чака.
Нали влезе с американския си паспорт?
Използвам го през цялото пътуване.
В паспорта, в който е печатът за влизане, трябва да е и този за излизане.
Иначе не е ясно откъде и как си влязъл.
Това правех.
Но за американския паспорт е нужна виза за Боливия.
Нямам виза за Боливия.
Нужни са 160 долара за Юън Макгрегър.
Юън, моля.
Вече съм чувал това. 160 долара за Юън Макгрегър.
Казаха да тръгваме.
Да. - Няма проблем.
Купихме американска виза и вече съм в Боливия.
ПУСТИНЯТА СИЛОЛИ, БОЛИВИЯ
Боливия, идваме.
Красиво езеро, фламинги.
Боже, каква красота.
Невероятно. Виж цветовете.
Червено, после зелено.
А ей там има жълто и оранжево.
Какво е това?
Да не е Омар Шариф на гърба на камила?
Или е пътен знак?
Боже!
Направо е... Демонът на праха е минал оттук.
Добре ли си?
Носът ми се напълни с пясък.
Виж това.
Навлизаме в пустинята Силоли,
разположена сред този вулканичен пейзаж.
Вече няма път, само отъпкани следи като тези.
Ще е доста трудно да караме.
Пътят е неравен.
Неравен път от мек пясък и...
Трудно ще е.
Влязох в една бразда.
Част от пътя е равна и искам да стигна до нея, но...
Заклещен съм зад тези купчини чакъл и...
Боя се да ги пресека.
Може да изхвърча от мотора.
Доста неравности има. Браздите са ужасни.
Остават 140 км
до мястото, където ще нощуваме.
Ето пак.
Пътят е ужасен.
Боже!
Ужасно е.
Трябва да караме по равната част,
иначе направо ще се пребием.
Ръката ме боли от стискане на кормилото.
Лошо, много лошо.
Боже. Тези пътища са малко...
Падам!
Добре ли си?
Добре съм.
Извадих късмет. Исках да изляза на равната част.
Затова паднах на меко, така че...
Стига да не си се наранил. - Не, изобщо.
Напоследък се страхувам да не падна.
Добре ли си? - Да, не. Тоест...
И да, и не. Доста мисля за това.
Не споделям с теб, защото...
Не искам да споделям, но мисля за това.
Наистина е опасно.
Мисля, че имаш топки, ако може да се изразя така.
Не бяхме подготвени чак за това, но ще успеем.
Добре ли си? - Да, нарочно лъкатуша.
Да спрем ли тук?
Страхувам се, когато предницата ми се тресе в пясъка.
Притеснявам се, че ще се нараня.
После карам зад Чарли, който си счупи краката,
и се страхувам и за него, като гледам как моторът му се тресе.
Наистина се боя.
Не искам никой да пострада. А пътуването тази сутрин беше опасно.
Мисля, че изобщо не очаквахме да е така.
Беше трудно, но се посмяхме.
Сякаш... - Доста се смяхме.
Бива ни да си вдъхваме кураж.
Нещо много хубаво е, че сме...
Когато е трудно, се забавляваме най-много.
ТЕРМАС ДЕ ПОЛКЕС, БОЛИВИЯ
Влизам. - Има хора.
Да разберем откъде са.
Те са от Германия и Австрия и говорят английски.
Боже, добре че не можете да ги помиришете.
Боже.
Да, знам. - Колко е хубаво!
Колоездачи ли сте? - Да.
Колоездачи са. - Чудесно.
Откъде тръгнахте?
От различни места. - Да.
От Аляска. - Ние...
Да. - Преди седем месеца.
Седем месеца? - 17 месеца.
Доста път е. - Да.
Ами вие?
От Картахена, Колумбия, преди седем месеца.
Санта Крус. Преди четири седмици. - Четири.
Трудно е. - Да.
Труден път. - Неравен ли е?
Да, на места. - Песъчлив е.
Песъчлив и с бразди. - И стръмен на места.
Височината е проблем.
Кислородът е наполовина. - Да.
През последния месец бях почти постоянно на 4000 м.
Като Алтиплано в Боливия и Перу.
Южната част също е доста висока. Така че...
Но ще станеш като Арнолд Шварценегер.
Докато въртиш педалите, ще видиш как го правиш все по-бързо.
Покажи ръцете си.
Покажи си ръцете.
Да. - Откога си тук?
От час. - От 45 мин.
Наистина ли? - От час.
Трябва да тръгваме, защото тук бързо се стъмва.
Какъв е планът? Какво ще правим? Имаме ли приемлив вариант?
Никакъв. - Ние... Сега е 17:05 ч.
Имаме час и половина път...
Да. - ...до Червената лагуна.
МАКСИМ, ПРОДУЦЕНТ
После още един час до хотела, където планирахме да отседнем.
Казаха, че пътят става малко по-хубав.
Минавали ли са по него? - Не.
Не. - Значи не знаят.
Не знаят какво говорят.
Да. Нямат представа какъв е.
Районът, в който ще караме, вероятно е един от най-отдалечените
и ще се сблъскате с много сурови условия.
Като казвам отдалечен, не преувеличавам.
Абсолютно никой не живее там.
В тези условия ще е много трудно да ви измъкнем.
Само виж!
Сега става въпрос за издръжливост, за оцеляване.
Твърдо сме решили да успеем.
Със сигурност ще се стъмни, докато стигнем там.
Ще е опасно да караме в тъмното. Освен това...
Ще бъде и ужасно студено.
Когато слънцето залезе, температурата пада.
Боже. Просто...
Изтощен съм.
Ако продължаваме, трябва да се преоблека.
Чорапите ми са мокри.
Не, няма да успеем да изминем останалия път.
Ако няма къде да отседнем...
Да.
...ще трябва...
Искам само да се преоблека.
Вече не си усещам пръстите.
Караме към Червената лагуна.
Не към хотела, в който щяхме да нощуваме, а към нещо друго.
Дали е хотел със стени, или са само бараки?
Някой каза, че са бараки без отопление.
Трябва да се увиваш с одеяла. Това е.
Нямам представа.
Не знаем дали ще има къде да заредим, а джиповете имат нужда от зареждане.
Виждам светлина вляво.
Ако има светлини, значи има електричество.
Ако има електричество, значи има отопление.
Ако има отопление, може да има и храна.
ЛАГУНА КОЛОРАДА, БОЛИВИЯ
Ще останем тук. - Оставаме тук.
Трябва да заредим колите.
По-добре да караме до хотела.
Трябва да зареждаме колите цяла нощ.
Иначе утре няма да можем да тръгнем.
Идваме с вас, а другите остават.
Да, само джиповете.
Ще ги закараме в хотела, ще ги заредим сутринта.
Да.
Ола.
Боже, така се радвам, че съм тук.
Аз... Просто...
Усещам сякаш...
Когато се стъмни и ти е студено,
искаш само подслон.
Като древни странници сме. Сякаш...
Сякаш живееш като едно време.
Имаш нужда от място, където да прекараш нощта,
място, което те пази от вятъра и студа.
И...
Ето идеалното място. Това е.
Ние ще продължим, защото сме с огромни батерии
и ако не ги заредим, ще останем тук
за около 24 часа. - Добре.
Не е свършил светът, ще успеем.
Мисля, че ще опитаме...
Даже не знам дали имам заряд, за да стигна дотам.
Два "Ривиан"-а и "Спринтер" след "Ленд Крузър"-а.
Ще вземем... Ще е трудно, но до хотела имаме един час път.
Глупава работа. Винаги казваме, че няма да караме нощем.
А в следващия момент...
Караме през нощта.
В моята кола има 25% заряд.
Но мисля, че на Дейв му остават 7 или 8%.
И пада бързо. Сигурно заради температурата навън.
Не е сигурно дали ще успее.
Коловозите са доста големи, не е лесно да управляваш колата.
Водят те по пътя...
Водят те накъдето си искат, може и към ръба на урвата.
Ако зарядът продължи да пада, ще свърши, преди да стигнем.
Но мисля да продължим...
Да продължим напред.
Боже, окачването.
Чувате ли това стържене?
От колелото е, а има огромна, черна... Внимавай!
Превод Йорданка Неделчева