Vi skal kjøre 2 000 mil gjennom 13 land.
Fra Ushuaia, inn og ut og fra Argentina og Chile, til Atacama-ørkenen,
mot La Paz, før vi krysser Titicaca-innsjøen
og fortsetter langs Andesfjellene til Columbia over til Panama,
gjennom Mellom-Amerika og Mexico og ankommer Los Angeles 100 dager senere.
REGISSØR-PRODUSENT
Vi skal gi disse karene videokameraer,
og de får også kameraer montert med mikrofoner på hjelmene sine
så de kan filme mens de kjører.
Er dette en vei? Åh, herregud!
REGISSØR-PRODUSENT
En tredje sykkel følger dem, og der er Claudio, kameramannen.
I tillegg reiser Russ og jeg i to elektriske pickuper
sammen med kameramennene, Jimmy,
Anthony og Taylor, som også hjelper til med logistikken.
Vi filmer karene fra kjøretøyene
og møter dem ved grensene,
men ellers er motorsyklene på egenhånd.
1 560 MIL TIL LOS ANGELES
Det er et utrolig vakkert landskap.
Det er vanskelig å beskrive. Kaktus overalt.
En armé av kaktusvakter som vokter denne enorme kløfta.
Jeg bare elsker dette. Jeg elsker å se moder jord sånn.
Å se landskapet endre seg langs veien.
Det er så rørende og...
...det jeg var ute etter for å føle meg nærmere verden, jorden.
Denne følelsen av å verdsette skjønnheten mens vi kjører.
Føler meg energisk i dag.
Herregud, denne dalen er utrolig.
Vi kjører gjennom Calchaquí-dalen på vei til siste grensen med Chile.
Dette blir første dosen med ekstremhøyde.
Det er fantastisk.
Det er unikt å være på et så åpent sted, hva?
Men det var skikkelig rødt i morges,
og så får du de grønne kaktusene foran.
Det er nydelig.
Og den følelsen, hver morgen... Vet ikke om du får det, Charley,
våkne hver morgen på et nytt sted.
Og noen ganger har du rare... du vet, rare drømmer.
Og noen ganger vet du ikke hvor du er.
Du våkner og tenker: "Hvor? Hva?"
Ofte vet jeg faktisk ikke hvor vi er.
Hei, flott hund.
Kom og si hei. Ja, du er så fin.
Du har så oransje øyne. Øynene dine er så klare.
Ja, det er Claudio. Han har kameraet.
Det er ok.
Se på alle kyllingene.
Åh, kjære. Det er tøft, hva? Litt brutalt.
Jeg vet ikke... Jeg tenker at turen gjør meg...
Jeg tenker seriøst på å bli vegetarianer.
Vet ikke. Det er så mye kjøtt å få.
Du burde spise...
Redusere inntaket av kjøtt til bare én eller to ganger i uka.
Det er bra for miljøet
-om alle gjorde det. -Ja.
Færre kuer til produksjon og færre kyllinger,
og det blir mindre press på miljøet.
Ja, de er vegetariske. Ikke noe animalsk her.
Hei, dere!
Se, våre brasilianske venner. Hei.
-Hola. -Cómo estás?
-Muy bien. -Muy bien.
Vi vil gjerne kjøre med dere.
EVENTYRERE
-Eller følge... -Vi kan dra sammen.
Gjerne.
Her er vi. Vi traff noen gamle venner.
Den flotte faren og sønnen som nå kjører den store motorvei 40.
Da drar vi.
Det er så fint å se Bobla deres. Jeg elsker den. Den er flott.
Oi. Det er det kuleste i verden.
Får deg til å smile, Bobler.
Da jeg var liten, hadde mora og faren min tre på rad.
-Tre på rad? -På 70-tallet, ja.
De hadde en rød en da broren min ble født, en hvit en
og så en oransje en. Jeg husker den oransje best.
Vi dro på camping hver sommer.
Mamma og pappa kjørte fra Skottland til Frankrike.
Det var strålende.
Det er nok derfor jeg elsker dem,
for de minner meg om barndommen.
Ses, folkens. Det var gøy å kjøre med dere.
Hola. Hallo. Cómo estás?
-Jimmy, vet du hva jeg trenger? -Hva?
Neglelakkfjerner.
Til tærne dine?
Det vokser ut, det blå.
Det blå vokser ut, og jeg får voksemerker.
Jeg er ikke fornøyd mer. Men jeg gjør det gjerne igjen.
Nei!
Jeg er i den filmen. Jeg...
Nei!
Tror du noen, liksom, tuller med meg?
Jeg er i den filmen.
Jeg må se meg selv, bare litt.
Jeg vil gjerne høre spansken min.
Det var jeg som sa: "Kom igjen, Jack", på spansk.
"Kom igjen, Jack."
-Er... Er ikke du med i denne, Ewan? -Jo.
Jeg spiller Elmont, en ridder med fantastisk hår.
Jeg vet ikke, jeg husker ikke hvor jeg er akkurat her.
Her ja.
-Har aldri sett... -Der er du!
Der er vi.
Så dere? Se.
-For en slutt. -Hei, er det slutt? Skurken er død.
Flott. Jeg skal tatovere det her.
-Der ja. Gracias. -Gracias!
Det var hysterisk.
Spansken din.
Spansken er god, ja. Utrolig hvor mye...
...hvor fort du mister det etter som årene går.
CALCHAQUÍ-DALEN
Dette er Gorge of Shells.
Navnet kommer av de unike steinformasjonene.
Vi stikker innom et naturlig amfiteater kjent for sin utrolige akustikk.
Det kommer visst bare få hit. Det er ganske ukjent.
Så ingen vet om det.
Se på det.
En hel haug, et par busslaster.
Oi, det er...
...noe for seg selv, hva?
Det minner meg om en... en slags sjokoladekake.
Alle lagene med sprø sjokolade.
Så er de...
Så er det tynne lag med krem imellom.
Ser dere? Det er lag.
Og alt har liksom sunket litt, skjønner?
Det har blitt... Sukkerbrødet har blitt litt mykt.
Den ungen sparker alle ned.
Noen har brukt masse tid... på å sette det opp.
-Han liker dem på kanten. -Ja, de ramler bedre.
De ramler lenger.
-Unnskyld? -Ja?
-Der... -Ja, klart.
Jeg går dit.
-Tusen takk. -Se om du liker dem.
-Tusen takk. -Liker du det, tar jeg flere.
Nydelig.
-Jeg tok et par. Jeg vet ikke. -Du er...
Du kan... Takk. Tusen takk.
-Flott. Bra. -Tusen takk.
Nei. Bare hyggelig.
Vi skal ta Skytoget.
Det kalles Skytoget, for ved spesielle forhold
er togreisen over skyene.
Men du må være heldig for at det skal skje på reisen din.
Og nå ser vi at skyene ligger lavt.
Det tar oss på en kort rundreise gjennom høyeste del av Andesfjellene.
Så vi krysser fingrene
for at toget kommer over skyene.
-Vi er ganske høyt oppe. -Ja. 3 600 meter.
Det er bra høyt, hva?
Ja. Det er høyt og fint.
Tre tusen syv hundre meter, og vi stiger ennå.
De blir høyere, fjellene, ikke sant? Der borte.
Høyere og høyere.
Definitivt høyere enn vi har vært før,
og det begynner å påvirke Taylor.
Han begynner å vise tegn på høydesyke.
Nå har vi med noen seriøse ting å gjøre.
Ingen vet hvordan stigning påvirker dem før de er oppi det.
Det er rart. Det merkes ikke for noen, og det...
...det påvirker andre stort, så...
Dagens mål er bare å komme til dette toget.
Og vi har sett fram til å sitte på toget noen timer
og nyte turen.
Hvor mange mil sa du at det var til toget?
Det er 3,2 mil, og jeg har 3,4 mil igjen.
Jeg tapper batteriet.
Det holder hardt, vil jeg si.
Jeg må ta det rolig. For bratt.
Motvind også.
Det er ingen steder her, vet du. Dette er...
Dette er store, vidstrakte vidder.
Ingen steder for bensin eller lading.
De syklene, rekkevidden har vært... Den har variert.
Hver dag her ute er et eksperiment.
Det er det jammen... Man aner ikke.
Vind, jøsses.
Det er alt vi trenger.
Jeg ser ikke hvordan vi klarer denne.
Jeg er der hvor jeg bare... Jeg tror ikke jeg når fram.
Vi legger oss bak den Sprinteren.
-Eller hva, Ewan? -Ja. Ok.
Guttene er rett bak deg,
så ikke finn på å bremse.
De er veldig, veldig nær bak.
Se. Det er vel bra farlig?
Tretti centimeter fra støtfangeren for å dempe vindmotstanden.
Vi ba dem i vanen om å ikke bremse, samme hva.
Helt sprøtt.
-Helt sprøtt! -Sprøtt! Hva er det vi gjør?
Ewan er 15 centimeter bak bakskjermen din,
så hold deg helt jevn.
Vi har cruisekontroll på og bremser ikke.
Guttene trekker bak Sprinteren vi har.
Og Russ tar av for noe av vindmotstanden på venstre også.
Det er som å kjøre i virvelstrøm. Ingen vind.
Jeg hadde 2,2 mil rekkevidde ganske lenge.
Jeg har... Ja, 2,6. Det funker.
Det funker. Og hva er distansen?
-Tolv. -Så dette funker.
-Bra. -Dette kan få oss dit.
Det er nok ikke den mest avslappende måten å ta turen på, vet du.
Så lenge ingen bremser, går det bra.
Vi klarte det.
San Antonio de los Cobres er siste kveld i Argentina,
og dette er en av de høyeste byene i verden.
Nå begynner jeg å føle høyden.
Ålreit. Det var bra.
Straks vi var nær Sprinteren, gikk ikke rekkevidden ned.
Den gikk ikke ned. Det er all vindmotstanden.
Har en kraftig hodepine på gang, høyden.
Taylor er syk.
Når du stiger,
synker antall blodceller i blodstrømmen.
LOKAL PRODUSENT
Så det går mindre oksygen til hjernen.
Tranquilo.
Vi kjørte opp hit...
...og det var bra kaldt.
Jeg bare ...
...krøp sammen og ble varm og...
...følte midten, og så...
Slapp av.
Slapp av. Está todo bien.
Taylor har det ikke bra.
Har du noe imot å bare gi ham en klem?
-Og bare si at det går bra? -Ja.
Unnskyld.
Om jeg skulle veddet på hvem som fikk høydesyke,
-så ikke på deg. -Jeg vet.
-Unnskyld. -Det er så dumt.
-Det er fryktelig. -Går det bra? For...
Det beste å gjøre om du får høydesyke, er å dra ned igjen.
-Ja. -Bare dra ned igjen.
Ok.
Det går bra. Ikke bekymre deg.
Vi vil savne deg, Taylor.
Lykke til, vi ses om noen dager.
Han så veldig dårlig ut og lei for at han ikke kunne fortsette.
Men når du får høydesyke, blir du bare svak.
Du kan ikke gjøre noe med det. Du må ned igjen.
Han er... Han møter oss igjen i Bolivia.
Veldig tynn luft. Jeg blir litt høy.
Ok.
Jeg er helt med.
Oi, er de ikke flinke?
Jeg mener, det er skolebarn.
Her er vi ved skytoget
Og jeg har ingen...
Jeg kan ikke puste ved skytoget
Vi er så høyt oppe med appelsinen min
Klare for den Malteser-greia?
-Ålreit, sånn ja. -Klar?
-Gjør det. -Jeg kan besvime,
for vi er så høyt.
Nei.
Og med andre hånden?
Du besvimer. Det var bra.
-Nesten bra. -De kan fryse det.
-Luften er så tynn. -Prøv med andre...
Da drar vi. Sitt og nyt.
Kalt Skytoget fordi det er så høyt...
...at skyene formerer seg under toget.
-Stemmer. -Det er cirka 3 200 meter, tror jeg.
-De begynte å bygge det rundt 1920. -Ja.
Jeg tror det tok cirka 30 år å gjøre det ferdig.
Se på det juvet. Se på det der nede.
Åh, herregud! Se på det! Fryktelig høyt.
Jeg blir skikkelig svimmel.
Ok, mann deg opp, bare mann deg opp.
Jeg elsker det. Elsker det!
Jeg fant litt...
JOURNALKAMERA
...neglelakkfjerner og bomull.
Jeg er klar til å gå videre.
Jeg har ikke sagt det til barna...
Jamyan og Anouk, beklager, men i dag forsvinner det blå.
Det blir en stor dag. Det er over 32 mil.
Vi skal over til den chilenske grensen, og så klatrer vi.
Det en stor stigning opp til 4 000 meter.
Nå er vi på...
Vi er på... Vi må stige 700 meter til.
Vinden øker mer og mer på ettermiddagen.
-Ok. -Den blir sterk.
Temperaturen faller med ti-femten grader i denne høyden.
Se på disse.
De må takle samme elementer som oss,
men på tråsykler.
Det var den fryktelige motvinden.
Det er en tour. Se. Det er "MTB Adventure Salta".
Adventure Salta.
Det er utrolig.
Vi går opp, opp, opp.
Dårlig grus ganske... ganske lenge.
Og om det er vind og sånt der oppe,
kan vi gå tom for strøm.
Går vi tom for strøm før vi kommer til den chilenske grensen,
kan vi få trøbbel.
Så vi må være litt forsiktig på tur opp.
En forsiktig stigning.
Chile, her kommer vi.
-Se hvor vi skal. -Oppover.
-Hompetitten. -Ålreit.
Verdens tøffe førere, foren dere.
Dette kan være de to mennene som dytter sykler opp Andesfjellene.
Andesfjellene.
Se på støvet der nedenfra.
Utrolig.
-Se utsikten. -Slående, hva?
Dette er en av de gode veiene.
-Argentinas høyland. Herregud. -Argentinas høyland.
-Vi stopper. -Ja.
Oi. Det var spesielt.
Utrolig. Og vi skal bare fortsette å krype oppover.
Jeg mistet nesten sykkelen.
Ingen tvil om at dette er et av de fjerneste hjørnene
i Andesfjellene.
Og jeg tror dette er en av verdens høyeste grenser.
GRENSEKRYSSING
Is på vannet. Litt frosset.
Det er veldig kaldt. Veldig kaldt.
Ewan, hva er dette?
Kjørte bare, og det... Det luktet svovel.
Jeg tenkte at det var varmt, og det er det.
Det er helt klart en varm kilde.
-Jøss! Kjenn på det. -Er det varmt?
Det er ikke veldig varmt, men det er varmere enn det burde.
Åh, ja. Det er definitivt varmt.
-Utrolig, hva? -Ja, det er kult.
Rett fra jorden.
Bra. Det er vanskelig å puste, ikke sant?
Ja, det er 4 600 meter. Jeg tror vi når 4 600 meter straks.
-Vi er på 4 200 og noe nå. -Ja.
Ja.
Ja. Jeg tror ikke det er en god idé.
Det er så vakkert, måten veien går inn i fjellet.
Se på det. Det er skjønt.
Jeg veltet nesten.
-Ja. -Ja. Mistet nesten fronten der.
Den er så kul, denne veien.
-Jeg vet det. Utrolig, hva? -Ja.
Kjører vi rett vei?
Dette er navnet... Dette er navnet på grensekryssingen.
Ikke sant? "Paso Internacional de Sico."
-Om ikke alle kalles det. -Ja.
Men den...
Det artige med den, er at det står Paso de Sico på den 51.
Det er den vi vil kjøre på, den 51.
Det var det de sa. Men...
Denne 51-en sier vi skal den veien.
Paso Internacional de Sico. Denne eller denne veien?
-Denne. -Denne?
-Motorvei 51. -Paso Internacional de Sico.
Denne veien? Ikke denne.
-Nei. -Nei, denne. Ok. Gracias.
Tror du alle kalles Paso Internacional de Sico?
Ja, det gjør jeg. Ja.
Ok. Så det er ikke indikasjon på...
...grensen.
-Hola. -Hola.
Bra.
Vet dere hvilken vei grensen er?
Jeg vet ikke. Den du vil.
-Ok. Gracias. -Ok.
-Instinktet mitt sier at det er den der. -Ok, da drar vi.
Greit. Da drar vi.
Jeg vet ikke om vi drar rett vei
Jeg har en dårlig følelse på dette
Jeg vet ikke lenger.
Åh, vel.
Det er en flott vei å se.
Hadde vært bedre om vi visste at det var rett vei.
-Ville kost deg mer. -Jeg vet.
Jeg har følelsen
av at det er få som kjører her.
Ser ingen tegn på noen grense ennå.
Ikke en sjel i sikte.
Jeg tror det er en grensekryssing her, men ubemannet.
Ja.
Om vi kommer over, og ingen er der...
Ja.
Jeg ser noe på veien.
Kan det være en kameraperson?
Nei, det er et veiskilt.
Kan være der oppe ved alle bygningene.
-Ser du? Er det bygninger eller snø? -Åh, ja. Ja.
-Det kan være der oppe. -Ja, det er nok det.
Fy faen.
-Tror jeg ser folk. -Tror jeg ser folk.
-Jeg håper det er våre folk. -Ja.
Hvis ikke vi kommer dit, og det er en haug fremmede.
-Jeg ser en tripod. -Ja.
Ja, det er oss.
Puh. Jeg har aldri vært gladere for å se folk.
Hallo, dere.
Hola.
Her er det. Her er grensen.
GRENSEKRYSSING
Du kjører her i evigheter.
Og ingenting kommer nærmere, og du tenker:
-"Er det noen som flytter veien?" -Ja.
Er det noen som gjør sånn i andre enden av veien?
Sånn som det.
Du tenker: "Vent litt. Slutt."
Åh, jøss.
Har noen en pakke peanøtter? Kom igjen.
I høyden er det det du spiser.
Vær så snill, sir.
Kan jeg få noen, vær så snill? Takk.
Om jeg har noe råd til reisende som ser på showet...
...skal du ta en tur som dette...
...rett før du drar, lær deg passnummeret ditt.
Sparer deg for mye... Gjorde jeg det? Nei.
Er det som å lære noens telefonnummer? Ja.
Gjør vi det mer med smarttelefoner? Nei.
Jeg tar bare det jeg kan.
Navnet er McGregor...
...fra McGregor-klanen.
Fornavn er Ewan.
Nasjonalitet: amerikansk.
Vedder på alle i Skottland blir forbanna nå.
"Skottland er ikke bra nok for ham."
Hvor er du fra?
-Brasil. -Brasil?
Ni tusen kilometer har han kjørt.
Det er mye.
EVENTYRER
-Det er mye. -Ett år og tre måneder.
-Ett år og tre måneder? -Si.
Han må lage disse og selge dem på veien.
Avtale?
Er den ikke søt?
Han lagde denne sykkelen og satte den på sykkelen min.
Vi forlater Argentina, det er vemodig,
men bra fordi vi beveger oss oppover.
Trist fordi det har vært utrolig, Argentina.
Det har vært et så flott sted å besøke.
Menneskene har vært flotte og vennlige,
og det er bare trist å forlate det.
Men om du ser på det, er vi halvveis oppover Sør-Amerika alt,
det er spennende.
Vi krysser Atacama-ørkenen
til San Pedro de Atacama,
den siste byen i Chile, før vi krysser grensen til Bolivia.
Jordsmonnprøver her likner på prøver de har tatt på Mars.
NASA bruker området for å teste nye instrumenter til framtidige oppdrag,
kan du tenke deg? Det er kult.
-Hvordan går det? -Saturnino.
-Ewan. Hyggelig, Saturnino. -Hola.
-Saturnino. -For et flott navn.
Du kan fortelle litt om saltgruven,
for vi vet ikke noe om den.
Å utvinne salt herfra har alltid vært vanskelig
på grunn av hardheten i jorden her.
Så de må grave mange meter dypt
for å finne de krystalliserte blokkene med salt.
Krystallisert og rent.
For det meste er urent.
De pleide å grave dypt for å få ut en blokk med krystall
for å få et rent stykke koksalt.
Hva er historien til denne bussen?
Denne bussen ble brukt til å bringe arbeidere, gruvearbeidere...
...til saltgruven...
-Greit. -...for å komme og bli her.
Kjørte de dem opp og så sov de i bussen?
-Ja. -Ikke fordi den sto,
de lot bussen stå fordi det er sånn...
Ja. De fortsetter å leve.
Siden den sto, laget de et ly.
-Ja. -Men nå er den alltid her,
og den blir mer og mer slitt enn noensinne, hva?
Tar gjerne en stor tur i en buss.
Det er utrolig her. Kanskje jeg finner en gammel buss.
Skulle likt å finne en gammel buss. Kan ikke tenke meg hvordan den kom dit.
-Tenk deg å kjøre bussen hit. -Vel...
Ikke rart... Det er ikke rart.
Du ser hva som skjedde. De kom hit, den ble ødelagt. Det var det.
Vi må sette merket vårt på denne bussen.
DEN LANGE VEIEN OPP!
Du må ta litt kuk og baller...
-Ok. -...for det er ingen.
På hele reisen, alle steder vi har vært, ser du graffiti, og du ser...
Men det er mest, du vet...
Det er alltid kuk og baller, ikke sant? Alltid.
Der var det ingen, så jeg tror vi la igjen en.
Oi. Se, det er overalt. Se, ser du det?
-Ja. Smaker heftig. -Jeg lurer på hvor mange som...
-Har gjort det? -Nettopp.
Ikke si det.
Oi, se. Alt er bare salt.
Så vakkert. Se på kantene.
Det er bra. Jeg vil ikke ta for mye.
-Det er massevis. -Oi.
-Vet du hva det smaker? -Hva?
-Salt. -Nei!
-Jo. Det er veldig salt. -Jøss!
Her, en liten bit salt.
Jeg skal smuldre den opp og ha den på egget mitt i morgen.
Jeg tror noe av det jeg elsker mest med disse turene,
er å være på disse store stedene.
I det moderne livet er du sjelden i en sånn skala.
Du sa i går at det gjør deg ydmyk.
Jeg tror det er sant. Det setter deg i kontakt...
-Ja, det gjør det. -...med deg selv og verden.
Du innser at det er det vakre og det endeløse ved det.
Det var skummelt.
Barten din er... Vel, den er litt lenger nå.
Det er favoritten min her.
Trenger bare panfløyter nå.
-Denne føles nepalsk, hva? -Den er fin. Ja.
-Gracias. -Gracias.
-Gracias. Jeg tar den på.
-Hun liker den. -Ja.
-Hun liker den. -Jeg...
Det jeg gjør her, er at jeg blender inn.
-Hola. -Hola.
Jeg tror hun lo av lua mi, eller hva?
Noen tåler bare ikke en lue.
Det var Ewans idé å pimpe opp Claudios sykkel,
så han fant disse.
Vi skal bare sette dem på.
Vi må tenke... Jeg vil ha disse rundt frontlykten.
Rundt der? Klarer vi det om vi gjør sånn?
-Kanskje... -Med kabler.
Med kabler. Det er bra.
-Har du en saks? -Ja.
Det er bra. På den nye gaffelen hans.
Veldig bra, da.
-Ser bra ut. -Litt farge.
Det blir... Det blir gøy å følge ham.
Jeg fyker gjennom tollen til Bolivia med dette.
Det må funke.
Åh, herregud, nå kjører vi. Vi kommer til Bolivia snart.
Jeg har for mye klær på. Jeg har for mange lag.
Jeg antok at det ble kaldt.
Kanskje det blir det når vi kommer ut på den åpne veien, jeg vet ikke.
Men akkurat nå svetter jeg... mi av.
Der er den, der. Der er vulkanen foran oss.
Det er syv vulkaner langs denne ryggen.
Vi kjører opp, rundt, bak den vulkanen, og der er Bolivia.
Superspent på å kjøre i vei der oppe. Det er jeg virkelig.
-Hallo? -Der er du, Charley.
Hallo! Jeg glemmer å skru den på.
Jeg fortalte nettopp de der hjemme
hvor spent jeg er på å kjøre opp rundt den vulkanen til Bolivia!
Det er litt trist å forlate Argentina og Chile.
Jeg koste meg på de to stedene.
Selv om de ligger side om side, er de veldig forskjellige.
Så det har vært utrolig.
Dette er den chilenske grensen.
-Føler du deg bra? -Hvordan går det?
Bra. Ser ut som du er høyde-sikker.
LOKAL PRODUSENT
-Hvorfor? Er dette høyeste punktet? -Ett av dem.
Vi er 4 700 meter over havet nå.
-Er dette 4 700 meter? -Ja.
Ett av de høyeste punktene, ja.
-Føler du deg bra? -Ja, hvorfor?
-Dette er høyeste punkt. -Er det?
-Ett av de høyeste. -Dette er 4 700 meter.
Er det 4 700 meter? Trodde det var 2 200.
Det er San Pedro de Atacama.
Nå føler jeg meg dritt.
Herregud! Ring en lege.
Vent litt.
-Pust! -Jeg trenger munn-til-munn.
Nei, ikke Dave. Jeg har det bra.
Jeg har det bra.
-Herregud. -Hvordan går...
Jeg så Dave komme mot meg fra solen med tungen ute.
Hvordan føler du deg nå?
Problemet er at dokumentene våre alltid forveksles,
for vi gjør det alltid ved siden av hverandre.
Så jeg ga herremennene Charleys papirer.
Si ha det til Max. Jeg vil si ha det.
Åh, nei, Max! Dette er en spøk jeg...
Jeg kan ikke si ha det. Vil ikke.
Jeg kan ikke si ha det, vi sier au revoir.
Nei, jeg kan ikke si det heller.
Dere...
Jeg vet ikke. Jeg blir knust av å dra,
for dette føles som et år.
Det er bare tøft å forlate familien.
Ja.
Jeg er så glad for å møte dere. Bare det. Ja.
Godt jobba. Vær forsiktig. Godt jobba.
Det var det.
Argentina og Chile i fem uker. Det har tatt oss lang tid.
-Det har vært fantastisk. Ses snart. -Ses senere.
-Vær forsiktig. -Beklager.
Ok. Vi er ute... offisielt ute av Chile.
Vi er nå i ingenmannsland.
Vi ankommer den bolivianske passkontrollen.
De neste dagene blir litt tøffe, tror jeg.
Jeg liker flagget deres. Det bolivianske flagget er kult.
-Nydelig flagg. -Ja.
GRENSEKRYSSING
Se, tørt kjøtt. Henger bare ut vasken.
Det er ferskt. Utrolig.
-Dokumenter? -Si.
Kopier av passet?
Hvorfor? Han er britisk.
Nei, han er amerikansk.
Vil han ha kopi av passet?
-Har du det britiske passet ditt? -Ja.
Du kan bruke det.
-Hvorfor? -Fordi du trenger visum med dette.
-Ok. -Han har to pass.
Går det bra om jeg dro ut av det andre med dette?
Det går bra. Hva?
Det chilenske stemplet er her på dette passet.
Men han kan vel komme inn med det?
Nei.
Vi har ikke papirer til visum.
Han kan ikke...
-Jo. -Nei.
Interessant.
Jeg kom inn med det amerikanske passet, og det må ha visum.
Hvor er inspektøren? Kan vi snakke med ham?
Skru av, dere kan ikke filme.
Skrur du av kameraet?
De burer ham kanskje inn. Jeg så et fengsel der.
Vi har krysset så mange grenser,
Long Way Round, Long Way Down, nå Long Way Up.
Hver gang du kommer til en grense,
aner du ikke hva du har i vente.
Du kom inn på det amerikanske passet, hva?
Har brukt det amerikanske passet på hele turen.
Når du stempler inn i et land på et pass,
må du stemple ut på det.
Ellers tenker de: "Hvor... Hvordan kom du inn?"
Så det er det jeg har gjort.
Men et amerikansk pass krever visum for å komme inn i Bolivia.
Jeg har ikke visum til Bolivia.
Ja, jeg trenger 160 dollar fra Ewan McGregor.
Ewan, kom.
Jeg har hørt det før. 160 dollar, Ewan McGregor.
Jeg vet ikke. De ba oss dra.
-Ja. -Det er fikset.
Vi kjøpte et amerikansk visum, og nå er jeg lovlig i Bolivia.
SILOLIØRKENEN
Bolivia, her kommer vi.
Med en vakker innsjø, flamingoene.
Herregud! Det er så vakkert.
Dette er utrolig. Fargene.
Det røde og det grønne.
Og der borte, gult og oransje.
Hva er det?
Er det Omar Sharif som kommer på kamelen sin?
Eller er det bare et veiskilt?
Herregud!
Det er helt... Det kom nettopp en støvvirvel.
Går det bra?
Det sandblåste nesen min.
Se på det.
Vi er på vei mot Siloliørkenen
her i hjertet av dette vulkanske landskapet.
Men det er ingen veier nå. Det er bare sånne spor.
Det blir en tøff tur, tror jeg.
Oi. Denne veien er humpete.
Det er humpete, og det er myk sand og...
Det er hardt arbeid.
Du kjører deg fast i et spor.
Du ser et jevnt stykke, og du vil over dit, men...
Du kjører deg fast bak haugene med grus og...
Jeg er redd for at når du krysser dem...
...blir du kastet av.
Det er veldig ruglete. Furene er fæle.
Det er 14 mil...
...til dit vi skal bo i natt.
Da kjører vi.
Det er fryktelig her.
Åh, herregud!
Fryktelig.
Du må lete etter de jevne stedene,
ellers ødelegger du deg selv.
Herregud. Hendene mine blir såre på clutchen.
Det er ille.
Åh, herregud. Disse veiene kan være litt...
Oi! Jeg ramler av!
Ok? Går det bra?
Bra, det går bra.
Jeg var heldig. Jeg begynte å stige opp den myke kanten.
Det kastet meg av på det myke, så...
-Så lenge du ikke skadet noe. -Nei. Ikke i det hele tatt.
Ja, jeg er så redd for å ramle av.
-Går det bra? -Ja, nei. Jeg mener...
Jeg er sikker. Jeg tenker mye på det.
Jeg ville ikke ta det opp, for jeg...
Jeg ville ikke ta det opp, men jeg tenker mye på det.
Det er faktisk farlig.
Jeg syns du har vært tøff, om jeg får si det.
Dette er litt mer enn vi forventet, men vi kommer dit.
-Går det bra der? -Ja, jeg vakler med.
Skal vi stoppe nå?
Jeg er redd for meg selv når sykkelen rister i sanden.
Og jeg er redd for å skade meg.
Og jeg kjører bak Charley som er ødelagt i beina,
og jeg er redd for ham når jeg ser sykkelen rister.
Jeg er redd, ok?
Jeg vil ikke at noen skal skade seg. Så alt det...
...var turen i morges.
Jeg tror vi bare ikke forventet det.
Og det var tøft. Og vi lo.
-Vi bare... -Vi lo masse.
Vi var gode til å holde oss i gang.
Og det er det som er flott med oss, at vi...
Når det er tøft er gjerne da vi har det gøyest.
-Må uti. -Uti med gutta.
Vi skravler, ser hvor de kommer fra.
De kommer fra Tyskland, Østerrike, og alle snakker engelsk.
Jøss, gudskjelov at du ikke har lukte-syn.
Åh, herregud.
-Ja, jeg vet, ikke sant? -Åh, herregud! Det var godt!
-Er dere syklister? -Ja.
-De er syklister. -Oi, fantastisk.
Når startet dere?
-Ulikt. -Ulikt.
-I Alaska. -Vi er...
-Ja. -For syv måneder siden.
-Syv måneder? -Sytten måneder.
-Det er en stund. -Oi.
Og dere?
Jeg startet i Cartagena, Colombia, syv måneder siden.
-Santa Cruz, fire uker. -Fire uker.
-Tøft på sykkel. -Ja.
-Det er tøft. -Er det ruglete?
-Ja, noen ganger. -Veldig mye sand.
-Sand og vaskebrett, ja. -Sand og gjerne bratt.
Høyden er et problem.
-Det er bare halve oksygenet. -Ja.
Forrige måned var jeg på nesten 4 000 meter hele tiden.
Som Altiplano i Bolivia og i Peru.
De sørlige delene er også relativt høye. Så jeg er...
Men du blir som Arnold Schwarzenegger.
Med sånn tråkking tenker du: "Herregud! Jeg kjører fortere og fortere."
Få se hendene dine.
Får jeg se hendene?
-Ja. -Hvor lenge har du vært uti?
-Én time. -Det er 45 minutter.
-Å? -Én time, tror jeg.
Vi må komme oss på veien igjen, for mørket kommer fort her.
Hva er planen? Hva skal vi gjøre? Er vi mellom barken og veden?
-Ja, absolutt. -Vi... Den er 17.05.
Vi har halvannen time til neste ly...
-Ja. Ok. -...til Red Lagoon.
LOKAL PRODUSENT
Nok halvannen time etter det til hotellet vi planla å være på.
De sier at veien blir litt bedre, tror de. Nei?
-Har de vært på den veien ennå?
-Nei. -De vet ikke. Det er et poeng.
De vet ikke hva de snakker om.
Ja. De aner ikke hva de snakker om.
Området vi skal inn i nå, er nok det mest avsidesliggende,
og et av de tøffeste som dere støter på.
Og når jeg sier "avsides", mener jeg det.
Det er absolutt ingen som bor der.
Vi er i en situasjon hvor det er vanskelig å evakuere.
Oi. Se på det.
Det utholdenhet som gjelder nå. Det er kun overlevelse.
Vi er forpliktet, og vi må gjøre det.
Det er helt sikkert mørkt innen vi kommer fram.
Og det blir ganske farlig å kjøre i mørket. Og også...
...iskaldt.
I det øyeblikket solen går ned, synker temperaturen.
Herregud. Bare...
...så utslitt.
Om vi må ta resten, må jeg skifte.
Sokkene mine er våte.
Nei, vi kan ikke. Jeg tror ikke vi klarer resten.
Kan vi ikke... Er det ingen steder...
Ja.
...må vi kanskje.
Men da sier jeg bare at jeg må skifte.
Jeg kan ikke føle fingre eller tær lenger.
Vi skal til Red Lagoon.
Det er ikke hotellet vi egentlig skal være på. Jeg aner ikke hva det er.
Er det et hotell med vegger, eller er det bare et skur?
Noen sa at disse bare er skur uten varme.
Du må være der inne med tepper. Det er alt.
Men jeg aner ikke.
Vi vet ikke om vi kan lade her,
og Rivianene trenger å lade.
Jeg ser et lys til venstre.
Er det lys, er det elektrisitet.
Er det elektrisitet, betyr det at det kan være varme.
Er det varme, kan det være mat.
-Vi blir her. Ja. -Bli her.
Men vi må lade bilene, hva?
Jeg tror vi bør dra til hotellet.
Vi må lade bilene over natten.
Ellers er vi døde i morgen. Vi drar ingen steder.
Om vi følger deg, blir alle andre her...
Ja, bare de to SUV-ene.
Få Rivianene til hotellet, plugge inn, lade på morgenen.
Ja.
Hola.
Jøss, jeg er så spent over å være her.
Jeg bare... Det er bare...
...følelsen når du...
...når det blir mørkt og kaldt og du er...
...du vil bare finne ly.
Det er som oldtidsreisende eller noe. Noe...
Det er som om du forbindes med et gammelt levesett.
Du tenker: "Ok, nå trenger jeg et sted å sove for natten,
et sted å holde vinden og kulden ute."
Og...
Dette er flott. Dette er det.
Vi må fortsette for, selvfølgelig, vi har disse enorme batteriene,
og om vi ikke lader dem, blir vi stående
-i 24 timer. -Ok.
Det er ikke krise, men vi kan gjøre det.
Tanken er at vi skal prøve...
Jeg vet ikke om vi har nok strøm til å komme fram... prøve å dra.
To Rivianer og Sprinteren, følg Land Cruiseren.
Vi tar en... Det blir vanskelig, men vi har en times kjøring til hotellet.
Latterlig. Vi sier alltid at vi ikke skal kjøre på kvelden.
Plutselig...
...kjører vi om kvelden.
Jeg har 25 prosent igjen på bilen.
Men Dave, han er nede på 7 eller 8 prosent, tror jeg.
Det synker fort. Må være temperaturen ute.
Det blir så vidt om vi kan klare det.
Hjulsporet er stort, så det spiller ingen rolle hvordan du korrigerer.
Det tar deg hvor du vil...
...hvor det vil, og det er en fjellside rett her.
Om det fortsetter å synke, går vi tom før vi kommer fram.
Men jeg tenker at vi bare...
Jeg tenker at vi fortsetter.
Jøss, den spenningen.
Hører dere skrapingen?
Det er hjulet på hjulkassen.
Tekst: Tanja Dromnes