HOSSZÚ MOTOROZÁS FELFELÉ
Huszonegyezer km és 13 ország vár ránk ezen a motoros túrán.
Ushuaiából indulunk, Argentína és Chile között szlalomozunk az Atacama-sivatagig,
majd következik La Paz és a Titicaca-tó,
aztán az Andok mentén elrobogunk Kolumbiáig, átkelünk Panamán,
Közép-Amerikán és Mexikón, hogy 100 nap múlva megérkezzünk Los Angelesbe.
RENDEZŐ - PRODUCER
Felszereljük a fiúkat kamerával,
és mikrofonnal ellátott kamerát teszünk a bukósisakjukra,
hogy felvegyék a motorozást.
Ez egy út? Egek!
RENDEZŐ - PRODUCER
Egy operatőr, Claudio is motoron megy velük.
Russ és én két elektromos autóval kísérjük őket,
a másik operatőrrel, Jimmyvel.
Anthony és Taylor a logisztikában segítenek.
Mi a kocsiból filmezzük őket,
és a határokon találkozunk,
egyébként a motorosok végig magukban lesznek.
CALCHAQUÍ-VÖLGY ARGENTÍNA
15 590 KM LOS ANGELESIG
Elképesztően gyönyörű ez a táj.
Nehéz szavakba önteni. Mindenütt kaktuszok.
Ez a kaktuszhadsereg mintegy őrt áll ebben a végtelen szurdokban.
Imádom ezt: így látni az anyatermészetet.
Nézni, hogy változik a táj, ahogy haladunk előre.
Mélyen megérint és...
erre vágytam: hogy közelebb érezzem magamhoz a világot.
Erre az érzésre, ami betölt, ahogy megyünk és gyönyörködünk a természet szépségében.
Úgy érzem, ma szétvet az energia.
Atyaég, ez a völgy észbontóan szép! Juhé!
A Calchaquí-völgyön hajtunk át, ahogy közeledünk a chilei határ felé.
Most fogunk először igazán magasan lévő helyeken járni.
Pazar látvány!
Ritkán járunk olyan helyen, ahol ilyen messzire ellátni.
A reggel bíborvörös színekben pompázott,
és az előtérben ott álltak a sötétzöld kaktuszok.
Csodaszép.
Nem tudom, te hogy vagy vele, Charley, de nekem rendkívüli érzés
minden reggel máshol ébredni.
Olykor egészen furcsa... különös dolgokat álmodom.
És olykor nem tudom, hol vagyok.
Felkelek és: "Hol vagyok? Mi van?"
Bár igaz, sokszor tényleg nem tudom, hol vagyunk.
Helló, kutyuska!
Gyere csak ide és üdvözölj! De cuki vagy!
Milyen narancssárga a szemed! És hogy ragyog!
Igen, ő ott Claudio. Ő az operatőr.
Jól van.
Nézd, mennyi csirke!
Anyám! Elég durva, nem? Kicsit brutális.
Nem tudom, azt hiszem, ennek a túrának a hatására
komolyan gondolkodom azon, hogy vegetáriánus legyek.
Nem tudom. Olyan sok húst eszünk.
Nos...
elég lenne, ha hetente csak egyszer vagy kétszer ennél húst.
- Jó lenne a környezetnek, ha így élnénk. - Igen.
Kevesebb tehénre és csirkére lenne szükség,
és kevésbé terhelnénk meg a környezetet.
Ez vega kaja. Nem tartalmaz állati eredetű dolgot.
Helló, fiúk!
Azta! Nézd, a brazil barátaink!
- Hola, hola! - ¿Cómo estás?
- Muy bien. - Muy bien.
Szívesen tartanánk veletek.
KALANDOROK
- Követnénk. - Menjünk együtt!
Csodás lenne!
Nos, összefutottunk a régi barátainkkal.
A kedves apa-fiú párossal, akik végigmennek a 40-es úton.
Mehetünk is!
Jó látni a kis bogárhátújukat. Szeretem ezt a kocsit. Király.
Azta! Ez a legmenőbb dolog a világon.
Ez a kocsi jókedvre deríti az embert.
Gyerekkoromban a szüleimnek három bogárhátújuk volt egymás után.
- Három? - Igen, a 70-es években.
Volt egy piros, amikor a tesóm született, aztán egy fehér,
végül egy narancssárga. Emlékeim szerint az volt a legjobb.
Minden nyáron kempingeztünk.
Anyámék levezettek Skóciából Franciaországig.
Őrületes volt.
Biztos ezért szeretem annyira ezt a kocsit, mert a gyerekkoromra emlékeztet.
Viszlát! Jó volt veletek menni.
Hola! Helló! ¿Cómo estás?
- Jimmy, tudod, mi kéne nekem? - Na mi?
Körömlakklemosó.
A lábad miatt?
Kezd lenőni a kék körmöm.
Ahogy nő a körmöm, a kék rész alatt látszik a lenövés.
Így már nem tetszik. Bár szívesen kifesteném újra.
Ne!
Szerepelek ebben a filmben.
Ne!
Szerinted valaki viccelődik velem?
Játszom benne.
Ezt meg kell néznem. Egy pillanat!
Hallani akarom a spanyol kiejtésemet.
Ezt én mondtam, spanyolul:
"Gyerünk, Jack!"
- Nem ebben játszol, Ewan? - De igen.
A menő frizkójú Elmont lovagot alakítom benne.
Nem tudom. Nem emlékszem, ilyenkor hol vagyok éppen.
Ez az!
- Sosem néztem meg. - Ott vagy!
Ez az!
Láttad? Nézd csak!
- Szép befejezés! - Ja? A rosszfiúknak annyi.
Király! Felvarratom ide.
- Meg is vagyunk.Gracias. - ¡Gracias!
Ez jópofa volt.
És a spanyolod!
Ja, elég menő volt a spanyolom. Érdekes,
hogy az évek során hogy kikopott belőlem.
CALCHAQUÍ-VÖLGY
KAGYLÓ-SZOROS
Ez itt a Kagyló-szoros.
Az egyedi sziklaképződményeiről kapta a nevét.
Megállunk egy, az akusztikájáról híres, természet által formált amfiteátrumnál.
Milyen kevesen vannak! Szinte ismeretlen ez a hely.
Senki sem hallott róla.
Odanézz!
Több autóbusznyi ember van itt.
Tyűha, ez...
ez tényleg különleges, igaz?
Engem egy csokitortára emlékeztet.
Ezek lennének a ropogós csokirétegek.
És köztük...
ott vannak köztük a vékony krémrétegek.
Látod? Olyanok, mint egy torta rétegei.
És az egész egy kicsit megrogyott.
Kicsit puhára sikeredett a piskóta.
Az a kölyök mindet szétrúgja.
Mások évekig rakosgatták egymásra, ő meg csak...
- A peremen lévőket szereti. - Szebben esnek.
Hosszabb ideig.
- Megtenné? - Igen?
- Ott... - Jó, persze.
Odamegyek.
- Kösz. - Nézze meg, hogy sikerült!
- Köszönöm. - Ha nem jó, csinálok másikat.
Ó, tökéletes!
- Kattintottam párat. Nem tudom. - Ó, maga...
Ért a fényképezéshez. Nagyon köszönöm.
- Jól van. - Köszönöm.
Szívesen.
A Felhővonattal fogunk menni.
Azért hívják így, mert bizonyos időjárási viszonyok idején
a vonat a felhők fölött halad.
Szerencse kell ahhoz, hogy az ember ezt átélhesse.
Most elég jól megülnek a felhők a hegy tetején.
Rövid körutat teszünk a vonattal az Andok legmagasabb vidékein.
Úgyhogy drukkolunk,
hogy a vonat a felhők fölött menjen.
- Elég magasan vagyunk. - Igen, 3658 m-en.
Ez azért már elég magas, nem?
De. Jó magas.
Háromezer-hatszázötvennyolc méter, és még mindig felfelé megyünk.
Egyre magasabbak a hegyek errefelé, igaz?
Egyre magasabbak.
Magasabban vagyunk, mint eddig bármikor,
és ez szép lassan ki is üti Taylort.
Kezd kijönni rajta a hegyibetegség.
Ez itt most tényleg nem játék.
Senki sem tudja, hogy hat rá a magasság, amíg ki nem próbálja.
Érdekes. Van, aki meg sem érzi,
de van, akit komolyan megvisel.
A mai nap célja az, hogy eljussunk ahhoz a vonathoz.
Alig várom, hogy néhány órát ücsöröghessek a vonaton
és élvezzem az utazást.
Mit mondtál, hány km-re van a vonat?
Még 32 km-t kell mennünk, és az aksim 34 km-t bír.
Vészesen merül az aksim.
Kétséges, hogy kibírja-e odáig.
Muszáj lassítanom. Túl hosszú az emelkedő.
Ráadásul széllel szemben.
Itt aztán tényleg nincs hova menni.
Ezeken a hatalmas, végeérhetetlen, kietlen pusztaságokon.
Itt aztán nincs se benzinkút, se töltőpont.
Ezek a motorok... Nagy a távolság.
Itt minden nap újabb próbatételt jelent.
Ez tényleg elképesztő.
Szél! Jézusom!
Már csak ez hiányzott.
Nem tudom, hogy fogjuk ezt megcsinálni.
Most úgy érzem, hogy nem fog menni.
Álljunk be a Sprinter mögé!
- Jó, Ewan? - Igen. Oké.
A fiúk közvetlen mögötted vannak,
szóval nehogy hirtelen fékezz!
Teljesen rád tapadtak.
Odanézz! Ez elég veszélyes!
Harminc centire van a lökhárítótól, hogy csökkentse a légellenállását.
Átszóltunk a furgonba, hogy semmiképpen ne taposson hirtelen a fékre.
Totál őrültség.
- Totál őrültség! - Őrület! Mégis mit művelünk?
Ewan gyakorlatilag 15 centire van a lökhárítótoktól,
úgyhogy egyenletesen haladjatok!
Tempomattal megyünk és nem fékezünk.
A fiúk a Sprinter takarásában mennek.
Russ is próbálja csökkenteni a légellenállást bal oldalról.
Olyan, mintha egy örvény közepén mennék. Semmi szél.
Már egy ideje 23 km-t mutat a kijelző.
Nekem 26-ot. Úgyhogy ez bevált.
Bevált. Mennyi van még hátra?
- Tizenkilenc. - Oké, akkor ez működik.
- Szép! - Így odaérhetünk.
Valószínűleg nem ez a legpihentetőbb módja a motorozásnak.
Addig jók vagyunk, amíg nem taposnak rá a fékre.
Sikerült!
San Antonio de los Cobresben szállunk meg utoljára Argentínában.
Ez a világ egyik legmagasabban fekvő városa.
Kezdem érezni, milyen magasan vagyunk.
Jól van. Ez szép volt.
Amint besoroltunk a Sprinter mögé, nem csökkent már olyan gyorsan a töltés.
Nem csökkent. Ennyit számít a légellenállás.
Kezd fájni a fejem a magasságtól.
Taylor rosszul van.
A magasban
csökken a vérben a vörösvértestszám.
HELYI SZERVEZŐ
Vagyis kevesebb oxigén jut az agyba.
Tranquilo.
Jöttünk felfele...
és nagyon hideg volt.
Én csak...
összegörnyedtem, elöntött a meleg, és...
úgy éreztem, mintha...
Nyugi!
Nyugi! Esta todo bien.
Taylor rosszul van.
Nem lenne kedved kicsit megölelgetni?
- És megnyugtatni? - De igen.
Nagyon sajnálom, haver.
Ha fogadnom kellett volna, hogy ki lesz hegyibeteg,
- nem rád tettem volna. - Tudom.
- Sajnálom. - Olyan bénaság.
- Ez durva. - Jól van? Mert...
Ilyenkor az a legjobb, ha az ember lemegy a hegyről.
- Igen. - Menj csak vissza!
Oké.
Minden rendben lesz. Ne aggódj!
Hiányozni fogsz, Taylor.
Jobbulást! Néhány nap múlva találkozunk!
Tényleg rossz bőrben volt, úgyhogy nem folytathatta az utat.
A hegyibetegség egyszerűen ledönt a lábadról.
Nem lehet tenni ellene semmit. Le kell menni.
Majd Bolíviában találkozunk vele újra.
Nagyon ritka a levegő. Olyan, mintha be lennék csípve.
Oké.
Nekem ez tökéletesen megfelel.
Hát nem nagyszerűek?
Pedig még csak gyerekek.
Itt vagyunk a Felhővonatnál
Csak nem tudok...
Csak nem kapok levegőt a Felhővonaton
Olyan magasan vagyunk a narancsommal
Készen álltok a mutatványomra?
- Aha, mehet! - Igen?
- Gyerünk! - Lehet, hogy elájulok a magasság miatt.
Ó! Jaj, ne!
Csináld a másik kezeddel!
El fogsz ájulni. Jó volt.
- Jó volt. - Majd kimerevítik a képet.
- Ritka a levegő. - Másik kézzel!
Ez az! Csak hátradőlni és nézelődni.
Azért nevezik Felhővonatnak, mert olyan magasan megy...
a felhők fölött.
- Igen. - Úgy 3200 m magasan vagyunk.
- 1920 táján kezdték el építeni. - Igen.
Azt hiszem, 30 év alatt készült el.
Nézd ezt a szakadékot! Nézz le!
Atyaég! Odanézz! Borzasztó magasan vagyunk!
Ettől tényleg tériszonyom van.
Oké, csak keményen! Légy férfi!
Imádom. Imádom!
Találtam...
VIDEONAPLÓ
...körömlakklemosót és vattát.
Készen állok rá, hogy megtegyem.
Még nem mondtam el a gyerekeimnek...
Jamyan és Anouk, bocsi, de ma este lemosom a kék lakkot a körmömről.
Nagy nap lesz ez. Több mint 322 km-t megyünk.
Átrobogunk a chilei határon, és elindulunk fölfelé.
Egészen 4000 méter magasra.
A mostani magasságunk...
Nos... még 700 métert kell emelkednünk.
Délután egyre erősödni fog a szél.
- Oké. - Nagyon nagy szél lesz.
Mínusz 10-15 fok lesz abban a magasságban.
Ezt nézd!
Ők is ugyanarra készülnek, mint mi,
csak bicajjal.
Borzalmas volt az ellenszél.
Ők is túráznak. Nézd! "MTB Kaland Salta."
Kaland, Salta.
Elképesztő.
Egyre feljebb fogunk menni.
Rossz, kavicsos úton, jó sokáig.
És ha a szél is fújni fog odafent,
akkor megeshet, hogy lemerül az aksink.
És ha a határ előtt lemerül az aksink,
akkor bajban leszünk.
Szóval lájtosra kell vennünk a felfelé menetet.
Lájtos felfelé menet.
Chile, jövünk!
- Nézd, hová visz az út! - Fel az égbe.
- Ez aztán hepehupás! - Jól van.
Világ kemény terepmotorosai, egyesüljetek!
Ez lehetne a kétszemélyes hegymenet az Andokra.
Az Andokra.
Nézd azt a porfelhőt ott alattunk!
Elképesztő.
- Micsoda látvány! - Döbbenetes!
Ez az egyik legkirályabb út.
- Az argentin felföld. Istenem! - Igen.
- Álljunk meg! - Jó.
Azta! Ez nem semmi!
Lenyűgöző. És mi csak hajtunk egyre feljebb és feljebb.
Majdnem feldöntöttem a motoromat.
Az kétségtelen, hogy ez az egyik legeldugottabb zuga
az egész Andoknak.
És a világ egyik legmagasabban fekvő határátkelője.
HATÁRÁTKELŐ
Jeges a víz teteje. Kicsit fagyos az idő.
Rettentően hideg van.
Nos, Ewan, mi ez?
Ahogy jöttünk mellette, olyan szaga volt, mint a kénnek.
Gondoltam, lehet, hogy meleg, és az is.
Ez egy meleg vizű forrás.
- Atyaég! Ezt figyeld! - Nagyon meleg?
Na jó, nem forró, de jóval melegebb, mint az ember gondolná.
Tényleg. Kifejezetten meleg.
- Elképesztő, nem? - De igen. Király.
Egyenesen a földből.
Egek! Nehéz levegőt venni, igaz?
Igen, 4570 m-en vagyunk. Szerintem hamarosan elérjük a 4570 m-t.
- Annyi körül járunk. - Igen.
Igen.
Igen. Nem biztos, hogy ez jó ötlet.
Csodaszép, ahogy az út a hegyek közé ékelődik.
Ezt nézd! Káprázatos.
Hoppá! Majdnem felborultam.
- Ja. - Majdnem kicsúszott az eleje.
Azért király ez az út! Juhé!
- Igen. Mesés, mi? - Aha.
Jó irányba megyünk?
Ez a... határátkelőhely neve.
Ugye? "Paso Internacional de Sico."
- Hacsak nem mindnek ez a neve. - Aha.
De ez itt...
Az a vicces, hogy az egyik szerint a Paso de Sico az 51-es.
És ez az, amin menni akarunk, az 51-es.
Ezt mondták. De e szerint...
az 51-esnek ennek kellene lennie.
Paso Internacional de Sico. Erre vagy arra?
- Ez az. - Ez?
- 51-es út. - Paso Internacional de Sico.
Ez az út? Nem az?
- Nem. - Nem, hanem ez. Oké. Gracias.
Lehet, hogy mindegyiket ugyanúgy hívják?
Igen. Szerintem igen.
Oké. Akkor ez nem...
a határt jelenti.
- Hola! - Hola!
Jól.
Tudjátok, melyik visz a határhoz?
Nem tudom. Bármelyiken mehetsz.
- Oké. Gracias. - Oké.
- Az ösztönöm azt súgja, hogy az lesz az. - Oké, induljunk!
Jól van. Gyerünk!
Nem tudom, jó úton haladunk-e
Rossz előérzetem van
Most már én sem tudom.
Jó.
Ez egy olyan pokoli jó út, amit tényleg látni kell.
Jobb lenne, ha tudnánk, hogy ez a jó út.
- Jobban élvezném. - Tudom.
Az az érzésem,
hogy csak elvétve jár ember errefelé.
Nyomát sem látom a határnak.
Egy lélek sincs errefelé.
Szerintem nem is lesznek határőrök ezen a határon.
Na ja.
Ha egyáltalán rábukkanunk a határra...
Igen.
Látok valamit az úton.
Lehet, hogy egy operatőr?
Nem, csak egy útjelző tábla.
Lehet, hogy az lesz ott jobbra, ahol az épületek vannak.
- Látod? Azok ott épületek vagy hó? - Igen!
- Lehet, hogy az lesz az. - Igen, valószínű.
A jó francba!
- Szerintem embereket látok. - Szerintem én is.
- Remélem, a mieink. - Igen.
Hacsak nem egy rakás idegen.
- Az egy kameraállvány. - Igen.
Azok a mieink!
Hú! Sosem örültem még ennyire annak, hogy embereket látok.
Helló, emberek!
Hola!
Ez az! Ez itt a határ.
HATÁRÁTKELŐ
Kész örökkévalóságnak tűnt eljutni idáig.
Mintha semmit nem haladtunk volna. Már azt gondoltuk:
- "Valaki mozgatja az utat?" - Igen.
Valaki ezt csinálja az út másik végén?
Így csinál?
Te meg rászólnál: "Hagyd abba!"
Ó, haver!
Van valakinek mogyorója? Ide vele!
Ilyen magasan mogyorót kell enni.
Kérem, uram! Könyörgöm!
Kaphatnék belőle? Köszönöm.
Ha adhatok bármiféle tanácsot a nézőknek...
ha ilyen túrára vetemednének...
előtte tanulják meg az útlevélszámukat!
Nyerjenek időt... Hogy én megtanultam-e? Nem.
Olyan, mint megtanulni valaki telefonszámát? Igen.
Megtanuljuk, amióta mobilunk van? Nem.
Kitöltöm, amit tudok.
Vezetéknév: McGregor...
A McGregor klán tagja.
Keresztnév: Ewan.
Nemzetiség: amerikai.
Fogadjunk, most az összes skót embernek elszáll az agya.
"Skócia nem elég jó neki?"
Honnan jössz?
- Brazíliából. - Brazíliából?
Kilencezer kilométert tett meg.
Az jó sok!
KALANDOR
- Az jó sok. - Egy év és három hónap alatt.
- Egy év és három hónap? - Si.
Ezeket biztos ő csinálta és árulta az úton.
Rendben?
Nem jópofa?
Ő csinálta. Felteszem a motoromra, ide előre.
Egyik szemünk sír, mert búcsúzunk Argentínától,
de a másik nevet, mert haladunk előre.
Szomorkodunk, mert Argentína varázslatos volt.
Elbűvölő hely, érdemes ellátogatni ide.
Remek, barátságos emberek élnek itt,
úgyhogy fáj a szívünk búcsút inteni.
De ha úgy fogjuk fel, hogy a dél-amerikai utunk felét már megtettük,
az elég bizsergető érzés.
Az Atacama-sivatagon keresztül
San Pedro de Atacama felé tartunk.
Ez lesz az utolsó városunk Chilében, mielőtt áthajtunk Bolíviába.
Az itteni talaj olyan, mint amilyen a Marson.
Ezért a NASA itt teszteli a bevetés előtt álló, új műszereit.
Gondolnák? Nagyon menő.
- Hogy vagy? - Saturnino.
- Ewan. Örvendek, Saturnino. - Hola!
- Saturnino. - Jó név.
Tudnál mesélni a sóbányáról?
Mert semmit sem tudunk róla.
Mindig is nehéz volt a sóbányászat errefelé
a talaj keménysége miatt.
Jó pár métert kellett leásniuk ahhoz, hogy kikristályosodott sótömböket találjanak.
Kikristályosodott, tiszta sótömböket.
Mert nagy részük szennyezett.
Sokat és mélyre kellett ásniuk ezekért a kikristályosodott sótömbökért,
hogy ehető, tiszta sóhoz jussanak.
És mi ennek a busznak a története?
Ez a busz hozta ide a bányászokat...
a sóbányához...
- Értem. - ...és ebben voltak itt.
Vagyis ezzel hozták fel őket és ebben is aludtak?
- Igen. - Nem azért,
mert a busz lerobbant, hanem mert...
Így van. És itt aludtak.
Miután lerobbant, erre használták.
- Aha. - De most már örökre itt maradt,
és szép lassan elrohad.
Szívesen tennék egy buszos túrát.
Döbbenetes ez a hely. Akár találhatnék egy öreg buszt.
Szeretnék találni egy öreg buszt. Vajon hogy került ide?
- Gondolj bele, ezzel feljönni ide! - Nos...
Bár nem csoda. Nem csoda.
Egyértelmű. Feljöttek vele, és lerobbant. Ennyit bírt.
Rajta kéne hagyni a kéznyomunkat a buszon.
HOSSZÚ MOTOROZÁS FELFELÉ
Rajzolj rá egy farkat herékkel...
- Oké. - ...mert nincs rajta.
Az egész út alatt, akárhol jártunk, mindenhol láttunk graffitiket és...
szinte mindenütt...
van egy farok herékkel. Mindig.
De itt még nem volt. Szerintem mi hagyunk itt egyet.
Tyűha! Mindenütt csak só. Látod?
- Erős íze van. - Vajon hányan...
- tették ugyanezt? - Aha.
Ne mondj ilyet!
Idenézz! Minden csupa só.
De szép! Nézd a redőzetét!
Ez az. Nem akarok túl sokat elvinni.
- Elég sok van. - Azta!
- Tudod, milyen ízű? - Milyen?
- Sós. - Ne már!
- De igen. Kifejezetten sós! - Te jó ég!
Tessék, itt van egy kis só.
Majd szétmorzsolom, és megszórom vele a tojást a reggelinél.
Az egyik kedvenc élményem ezeken a túrákon az,
amikor ilyen végeérhetetlen vidékeken járunk.
A modern életben ritkán vagyunk ilyen roppant nagy térben.
Tegnap azt mondtad, hogy ez alázatra tanítja az embert.
Így van. Ez segít, hogy kapcsolatba kerülj...
- Igen. - ...önmagaddal és a világgal.
És felfigyelsz a világ szépségére és a végtelen mivoltára.
Kicsit ijesztő.
A bajszod kicsit... most már kicsit hosszabb.
Ez a kedvencem.
Már csak pánsíp kéne.
- Ez kicsit nepálias, nem? - Király.
- Gracias. - Gracias.
Ne csomagolja be! Felveszem.
- Bejön neki. - Ja.
- Bejön neki. - Tudod, mit? Nos...
Csak elvegyülök itt az emberek között.
- Hola! - Hola!
Szerintem csak gúnyolódott a sapimon.
Vannak, akik nem bírják a sapkát.
Ewan ötlete volt, hogy csicsázzuk ki Claudio motorját,
és ezeket találta.
Felaggatjuk rá.
Ezeket az első lámpája köré akarom tenni.
Ide? Meg tudjuk csinálni így?
- Talán. - Kösd fel rá!
Kötözzük rá! Ja, így jó.
- Van ollód? - Aha.
Így ni. Az új villájára.
Egész tuti.
- Jól néz ki. - Jó színes.
Vicces lesz... követni őt.
Ezek miatt szó nélkül átengednek majd a bolíviai határon.
Be fog válni.
Atyaég, indulunk! Hamarosan Bolíviában leszünk.
Túlságosan beöltöztem. Túl sok réteg van rajtam.
Azt hittem, hideg lesz.
A nyílt terepen lehet, hogy majd hasznos is lesz.
De egyelőre szétizzadom... magam.
Ott van! Ott van előttünk egy vulkán.
Hét vulkán sorakozik ezen a hegyvonulaton.
Felmegyünk, megkerüljük azt a vulkánt, és mögötte ott van Bolívia.
Be vagyok zsongva attól, hogy felmegyünk oda. Tényleg.
- Halló? - Megvagy, Charley?
Hali! Elfelejtettem bekapcsolni.
Épp azt ecseteltem a nézőknek,
mennyire rázizzentem arra, hogy körbemotorozzuk azt a vulkánt.
Igen, bár szomorúan búcsúzom Argentínától és Chilétől.
Megszerettem ezt a két országot.
Annak ellenére, hogy hosszan határosak egymással, mégis különbözőek.
Hihetetlen élmény volt.
Ez itt a chilei határ.
- Jól vagy? - Hogy vagy?
Jól. Úgy látom, te nem vagy hegyibeteg.
HELYI SZERVEZŐ
- Miért? Ez a legmagasabb pontunk? - Az egyik.
Jelenleg 4700 méter magasan vagyunk.
- Ez 4700 méter? - Igen.
A túránk egyik legmagasabb pontja.
- Jól vagy? - Igen, miért?
- Mert jó magasan vagyunk. - Igen?
- Ez az egyik legmagasabb pont. - 4700 m.
Ilyen magasan vagyunk? Azt hittem, ez még csak 2200 m.
Az San Pedro de Atacama.
Akkor most már rosszul vagyok.
Atyaég! Hívjatok orvost!
Várj csak!
- Lélegezz! - Szájból szájba kellene!
Nem, Dave! Ne te! Jól vagyok.
Jól vagyok.
- Úristen! - Milyen volt...
Megláttam Dave-et kinyújtott nyelvvel közeledni.
Most hogy érzed magad?
Az a baj, hogy mindig összekeverednek a papírjaink,
mert mindig egymás mellett töltjük ki őket.
Így Charley papírjait nyújtottam át a határőrnek.
Köszönjünk el Maxtól! Búcsúzzunk el!
Jaj, ne, Max! Van egy vicc...
Nem tudok és nem akarok elköszönni.
Ezért mondjuk inkább azt: au revoir!
Á, egyiket sem tudom kimondani.
Fiúk!
Nem is tudom. Megszakad a szívem, hogy elmentek,
mert olyan, mintha egy éve együtt lennénk.
Nehéz megválni a családtól.
Így van, tesó.
Örülök, hogy találkoztam veletek. Tényleg.
Szép volt, haver! Vigyázz magadra! Jó voltál.
Ez van.
Öt hét Argentínában és Chilében. Sok időt töltöttünk itt.
- Fantasztikus volt. Viszlát! - Viszlát, fiúk!
- Minden jót, Max! - Bocs, Ewan!
Oké. Ezennel ténylegesen búcsút intünk Chilének.
Jelenleg a senki földjén vagyunk.
Mindjárt odaérünk a bolíviai határőrséghez.
A következő pár nap szerintem kicsit kemény lesz.
Tetszik a zászlójuk. Bolíviának király zászlója van.
- Szép zászló. - Igen.
HATÁRÁTKELŐ
Nézd! Úgy szárítják a húst, mint a frissen mosott ruhát.
Még friss. Elképesztő.
- Útlevél? - Si.
Az útlevél fénymásolata?
Miért? Ő angol.
Nem, ő amerikai.
Fénymásolatot az útlevélről?
- Itt van az angol útleveled? - Igen.
Használd azt!
- Miért? - Mert ehhez vízum is kell.
- Oké. - Két útlevele van.
Az nem baj, hogy az előbb a másikkal léptem át a határon?
Nem, az nem baj. Nos?
A chilei pecsét ebben az útlevélben van.
De ezzel be tud lépni, igaz?
Nem, nem.
Nincs vízuma.
Így ő nem...
- De. - Nem.
Ez érdekes.
Az amerikai útlevelemmel léptem be, és ahhoz vízum kell.
Hol van a vezető, hogy beszéljek vele?
Kapcsold ki, nem szabad kamerázni!
Kikapcsolnád?
Lehet, hogy lecsukják. Láttam hátul egy börtönt.
Annyi határon keltünk már át a túráinkon:
a Hosszú motorozás, a Hosszú motorozás lefelé és a mostani túra során.
De egy határátkelésnél sem tudhatja az ember, hogy mi vár rá.
Az amerikai útleveleddel léptél be, nem?
Egész eddig azt használtam.
Ugyanazzal az útlevéllel kell belépni,
majd kilépni egy országból.
Különben nem értik, hol vagy és hogy kerültél oda.
Ezért így is tettem.
De az amerikai útlevélhez Bolíviában vízum is kell.
Nekem pedig nincs vízumom Bolíviába.
Igen, 160 dolcsit kérek Ewan McGregortól.
Ewan, gyere!
Hallottam: 160 dolcsi, Ewan McGregor.
Azt mondták, menjünk.
- Aha. - Megoldódott.
Vettünk amerikai vízumot, és most már törvényesen vagyok itt.
SILOLI-SIVATAG BOLÍVIA
Bolívia, jövünk!
Íme egy csodaszép tó flamingókkal.
Úristen! Ez gyönyörű!
Ezek a színek frenetikusak.
A vörös és a zöld.
Aztán ott a sárga meg a narancssárga.
Mi az?
Tán Omar Sharif közeledik teveháton?
Vagy csak egy útjelző tábla?
Te jó ég!
Teljesen hirtelen felkerekedett egy porördög.
Megvagy?
Telement az orrom porral.
Ezt nézzék!
A Siloli-sivatag felé tartunk,
ennek a vulkanikus tájnak a szívébe.
Errefelé nincsenek rendes utak, csak ilyen nyomsávok.
Elég kemény menet lesz.
Hú! Ez nagyon göröngyös.
Göröngyös, ráadásul puha homok borítja.
Nehéz haladni.
Beragad az ember egy vájatba.
Aztán meglát egy sima részt, és átmenne oda, de...
de beragad a kavicsbuckák közé és...
Félek, hogy ha átmennék rajta,
akkor fejre állnék.
Csupa hepehupa az egész. Nagyon rosszak a bukkanók.
Száznegyven km van még hátra...
a ma esti szálláshelyünkig.
Gyerünk!
Ez borzalmas.
Atyaég!
Horrible. Horrible.
Ki kell használni a sima részeket,
különben még a lelkedet is kirázza az út.
Úristen! Teljesen feltöri a kezemet a markolat.
Ez rossz. Nagyon rossz.
Uramatyám! Ez az út egy kicsit...
Jaj! Felbukok!
Jól vagy?
Igen, megvagyok.
Szerencsém volt. Épp ráhajtottam a puha talajra,
úgyhogy puhára estem.
- Az jó, ha nem ütötted meg magad. - Nem ütöttem meg. Egyáltalán.
Ja. Manapság már félek a bukásoktól.
- Te jól vagy? - Persze, vagyis...
Sejtem. Sokat gondolok rá.
Nem hozom fel neked, mert...
Nem akarom túlragozni, de gondolok rá.
Ez tényleg veszélyes.
Szerintem elég tökös vagy, ha nem bánod, hogy ezt mondom.
Kicsit durvább, mint gondoltuk, de megcsináljuk.
- Megvagy? - Aha, csak kacsázok.
Megálljunk itt?
Félek, amikor összevissza táncol a motorom eleje.
Félek, hogy megsérülök.
Charley mögött megyek, aki ugye összetörte a lábát,
és persze őt is féltem, amikor ugrál a motorja.
Komolyan félek. Nem akarom, hogy bármelyikünk is megsérüljön.
Azt nem akarom. És...
egész délelőtt ilyen volt az utunk.
Szerintem ez váratlanul ért minket.
Kőkemény volt. De sokat nevettünk.
- Úgy mint... - Jókat röhögtünk.
Jól tartottuk egymásban a lelket.
Tök jó bennünk az, hogy...
néha akkor röhögünk a legjobbakat, amikor a legnehezebb.
- Ugorjunk be! - A srácok mellé.
Kérdezzük meg, honnan jöttek!
Németországból és Ausztriából, és mind beszélnek angolul.
Hála az égnek, hogy a képernyő nem közvetít szagokat! Atyaég!
Úristen!
- Oké, vágom! - Te jó ég! Hú, de kellemes!
- Biciklisek vagytok? - Ja.
- Biciklisek. - Nagyszerű.
Mikor indultatok?
- Máskor. - Máskor.
- Én Alaszkából. - Mi...
- Aha. - Hét hónapja.
- Hét hónapja? - Nem, 17 hónapja.
- Szép kis túra. - Ez igen!
És ti?
Hét hónapja indultam Cartagenából, Kolumbiából.
- Santa Cruzból, négy hete. - Négy hete.
- Bicajjal nehéz. - Ja.
- Nehéz. - Nagyon göröngyös?
- Néha igen. - Nagyon homokos.
- Homokos, igen. - És néha meredek.
És a magasság is gond.
- Feleannyi az oxigén. - Igen.
A múlt hónapban szinte végig 4000 m magasan voltam.
Az Altiplanón Bolíviában és Peruban.
A déli része is viszonylag magas. Úgyhogy...
De olyanok lesztek, mint Arnold Schwarzenegger.
Ahogy folyamatosan tekertek, egyre gyorsabban és gyorsabban.
Mutassátok a kezeteket!
Láthatnám a kezeteket?
- Igen. - Mióta fürdőztök?
- Egy órája. - Negyvenöt perce.
- Igen? - Egy órája.
Muszáj továbbmennünk, mert errefelé gyorsan besötétedik.
Mi a terv? Mit csináljunk? Kutyaszorítóba kerültünk?
- Pontosan. - Mert 17.05 van.
Másfél órányira vagyunk a következő szállástól.
- Aha. Oké. - A Vörös-tótól.
HELYI SZERVEZŐ
Onnan még egy óra a hotel, ahol meg akartunk szállni.
Szerintük kicsit jobb lesz az út. Nem?
- Jártak már azon az útszakaszon?
- Nem. - Vagyis nem tudhatják. Jogos.
Nem tudják, miről beszélnek.
Így van. Fogalmuk sincs róla.
Az a vidék, amerre most fogunk menni, valószínűleg a legeldugottabb,
legzordabb táj, ahova valaha is elvetődtök.
És szó szerint értem a legeldugottabbat.
Egy lélek sem él arrafelé.
Olyan helyzetben vagyunk, amiből nem nagyon van kiút.
Tyűha! Odanézz!
Ez most már csak a kitartásról szól. A túlélésről.
Elszántak vagyunk és megcsináljuk.
Biztos, hogy sötétben fogunk odaérni.
Elég veszélyes sötétben motorozni. Ráadásul...
cudar hideg lesz.
Napnyugtával hirtelen leesik a hőmérséklet.
Úristen...
de fáradt vagyok!
Ha végig akarjuk nyomni, muszáj zoknit váltanom.
Nedves a zoknim.
Képtelenség. Nem tudjuk végignyomni.
Ha errefelé nincs hol aludnunk...
Igaz.
...akkor muszáj.
Csak szeretnék zoknit váltani.
Már nem érzem az ujjaimat sem a lábamon, sem a kezemen.
A Vörös-tó felé tartunk.
Eredetileg nem itt akartunk megszállni. Fogalmam sincs, milyen hely.
Hogy egy kőépület lesz vagy csak egy viskó?
Valaki azt mondta, hogy ezek csak fűtés nélküli viskók.
Csak pokrócokkal tudnak szolgálni. Ennyi.
Sejtelmem sincs.
Nem tudjuk, hogy lehet-e majd ott tölteni,
pedig a Rivian dzsipeket muszáj.
Valami fényt látok ott balra.
Ha van fény, akkor van áram.
Ha van áram, akkor lehet ott fűtés is.
Ha van fűtés, akkor lehet, hogy étel is lesz.
VÖRÖS-TÓ BOLÍVIA
- Itt maradunk. - Igen.
Fel kell töltenünk a kocsikat!
Szerintem mi továbbmegyünk a hotelig.
Mert éjszaka fel kell töltenünk az autókat.
Különben holnap lemerülnek, és egy tapodtat sem tudunk moccanni.
Mi követünk, és a többiek itt maradnak...
Vagyis csak a két dzsip megy.
Vezesd el őket a hotelig, mi meg majd reggel töltünk!
Rendben.
Hola!
Jesszusom, de örülök, hogy ideértünk!
Egyszerűen csak...
az az érzés, amikor...
besötétedik, hideg lesz és...
már csak egy menedékre vágysz.
Mint régen az utazók. Ez olyan, mint...
Belekóstolunk abba, hogy élhettek az őseink:
"Oké, most valahol le kell hajtanom a fejem estére,
valami szélvédett és meleg helyen."
És...
Ez csodálatos. Ez az.
Eleve is tovább akartunk menni, mert ha nem töltjük fel
a kocsik aksiját, akkor itt ragadunk
- egy egész napra. - Oké.
Elvégre nem a világ végéig kell mennünk.
Úgyhogy megpróbáljuk,
bár nem tudom, elég lesz-e az aksik töltése, de megpróbáljuk.
A két dzsip és a Sprinter követi a Land Cruisert.
Nehéz lesz, mert egy óra az út a hotelig.
Nevetséges. Végig azt mondtuk, hogy nem fogunk éjszaka vezetni.
Erre tessék...
itt autózunk éjszaka.
Az én kocsim aksija 25%-on van.
De Dave-é, azt hiszem, hét vagy nyolc százalékon lehet.
Gyorsan csökken. Biztos a hideg miatt.
Nem biztos, hogy eljutunk vele a hotelig.
A keréknyom elég nagy ahhoz, hogy az ember ne tudjon ellenkormányozni.
Gyakorlatilag arra visz, amerre akar.
Ráadásul közvetlen mellettünk van egy sziklafal.
Ha ilyen iramban merül az aksi, nem fogunk odaérni.
De azt hiszem, attól még...
megyünk tovább.
Atyaég, a felfüggesztés!
Hallják ezt a csikorgást?
Ez a kerék a kerékdobban, és tök sötét van. Jaj!
A feliratot fordította: Dobosiné Rizmayer Rita