אנחנו הולכים לרכוב 21,000 ק"מ דרך 13 מדינות.
מאושואיה, הלוך וחזור בין ארגנטינה וצ'ילה, למדבר אטקמה,
משם ללה פאס לפני שנחצה את אגם טיטיקקה,
ונמשיך לאורך הרי האנדים לקולומביה, משם לפנמה,
דרך מרכז אמריקה ומקסיקו ונגיע ללוס אנג'לס כעבור מאה יום.
ראס מלקין, במאי-מפיק -
ניתן להם מצלמות וידאו,
ויהיו להם גם מצלמות עם מיקרופונים על קסדות הבטיחות
כך שיוכלו לצלם את עצמם בדרך.
זה כביש? אלוהים אדירים!
- דיוויד אלכסניאן, במאי-מפיק -
על אופנוע שלישי
ירכב קלאודיו הצלם שלנו.
בנוסף, ראס ואני ניסע בשני טנדרים חשמליים
יחד עם הצלם ג'ימי,
ועם אנתוני וטיילור שיסייעו בלוגיסטיקה.
אנחנו נצלם את הבחורים מהטנדרים
ונחבור אליהם בגבולות.
חוץ מזה, האופנועים יהיו לבדם בשטח.
- עמק קלצ'אקי, ארגנטינה -
- עוד 15,590 ק"מ עד לוס אנג'לס -
הנוף באמת יפה.
קשה לתאר אותו. קקטוסים בכל מקום.
צבא של קקטוסים עומדים על המשמר לאורך העמק הענקי הזה.
אני אוהב את זה מאוד. אני אוהב לראות את אימא טבע באופן הזה.
רואים את האדמה משתנה לאורך הדרך.
זה ממש, ממש מרגש אותי, ו...
זה מה שחיפשתי מבחינת התחושה של קרבה לעולם, לאדמה.
תחושה של כבוד ליופי שאנחנו רוכבים בתוכו.
אני מלא אנרגיה היום.
אלוהים, פשוט מדהים בעמק הזה.
אנחנו רוכבים בעמק קלצ'אקי בדרך למעבר הגבול האחרון לצ'ילה.
זה יהיה המפגש האמיתי הראשון שלנו עם גובה קיצוני.
הנוף מרהיב עין.
נדיר להיות במרחב פתוח כזה, לא?
אבל הבוקר הוא היה אדום עז,
ואז אתה רואה את הקקטוס הירוק הכהה לפניהם.
זה מקסים.
והתחושה הזאת, כל בוקר... לא יודע אם אתה חש אותה, צ'רלי,
להתעורר כל בוקר במקום אחר.
ולפעמים יש לך... אתה יודע, חלומות מוזרים.
ולפעמים אתה פשוט לא יודע איפה אתה.
אתה מתעורר וחושב, "איפה? מה?"
בעצם לעתים קרובות אני לא יודע איפה אנחנו.
- יש אמפנדס -
היי, כלב חמוד.
בוא תגיד שלום. אתה כל כך נחמד.
יש לך עיניים כל כך כתומות. העיניים שלך כל כך בהירות.
כן, זה קלאודיו. יש לו מצלמה.
זה בסדר.
תראו את התרנגולות.
אוי ואבוי. קצת קשוח, לא? קצת אכזרי.
אני חושב שהטיול הזה הופך אותי...
אני שוקל ברצינות להפוך לצמחוני.
יש כל כך הרבה בשר לאכילה.
אתה צריך לאכול...
צמצם את צריכת הבשר שלך לפעם אחת או פעמיים בשבוע.
זה יעזור לסביבה,
אם כולם ינהגו כך. -כן.
יהיה צריך לגדל פחות פרות ותרנגולות
ויהיה פחות לחץ על הסביבה.
הם צמחונים. בזה אין מוצרים מהחי.
היי, חבר'ה.
תראה, החברים הברזילאים שלנו.
אולה. -מה שלומך?
טוב מאוד. -טוב מאוד.
נשמח מאוד לרכוב איתכם.
- ארנו והנריקה, הרפתקנים -
או שניסע אחריכם... -אפשר ביחד.
נשמח מאוד.
נפגשנו כאן עם חברים ותיקים.
האב והבן המקסימים שעושים את הטיול הגדול של כביש ארבעים.
זזנו.
כיף לראות את המכונית שלהם. אני מת על החיפושית הזאת. נפלאה.
וואו. זה הדבר הכי מגניב בעולם.
חיפושיות מעלות חיוך על פניך.
כשהייתי ילד, להוריי היו שלוש חיפושיות ברצף.
שלוש ברצף? -בשנות השבעים, כן.
הייתה להם אחת אדומה כשאחי נולד, אחת לבנה,
ואז אחת כתומה. ואת הכתומה אני זוכר הכי טוב.
נהגנו לצאת לקמפינג בכל קיץ.
אמי ואבי נהגו מסקוטלנד לצרפת.
זה היה נפלא.
כנראה בגלל זה אני אוהב אותן.
כי הן מזכירות לי חלק גדול מנעוריי.
להתראות, חבר'ה. היה כיף לרכוב איתכם.
אולה. שלום. מה שלומך?
ג'ימי, יודע מה אני צריך? -מה אתה צריך?
מסיר לק.
לאצבעות הרגליים?
הלק הכחול גדל מהציפורניים.
הלק הכחול גדל מהציפורניים ונוצרים מרווחים קטנים.
אני כבר לא מרוצה מזה. אבל אשמח לעשות את זה שוב.
לא!
אני מופיע בסרט הזה, לא?
לא!
נראה לך שמישהו מנסה להסתלבט עליי?
אני מופיע בסרט זה.
אני חייב לראות את עצמי בסרט.
רוצה לשמוע את הספרדית שלי.
כאן אני אמרתי, "קדימה, ג'ק" בספרדית.
"קדימה, ג'ק."
לא שיחקת בסרט הזה, יואן? -כן.
אני מגלם את אלמונט, אביר עם תסרוקת מופלאה.
לא יודע. אני לא זוכר איפה אני בקטע הזה של הסרט.
הנה.
אף פעם לא צפיתי... -הנה אתה.
הנה אתה.
ראית? תראה.
איזה סיום. -זהו? הרשע גמור.
יופי. איזה קעקוע של זה.
בבקשה. גרסיאס. -גרסיאס.
זה היה קורע.
ואיזו ספרדית יש לך.
הספרדית שלי לא רעה, כן. מדהים כמה...
כמה מהר שוכחים.
- עמק קלצ'אקווי -
- סאן אנטוניו דה לוס קוברס -
- עמק הקונכיות -
זה עמק הקונכיות.
הוא קיבל את שמו מתצורות הסלע הייחודיות שלו.
אנחנו נעצור ליד אמפיתאטרון טבעי שידוע באקוסטיקה המדהימה שלו.
מעטים מגיעים לכאן. המקום אינו ידוע במיוחד.
אף אחד לא יודע עליו.
תראה את זה.
חבורה שלמה, שני אוטובוסים.
וואו, זה...
משהו אחר, לא?
זה מזכיר לי... עוגת שוקולד.
שכבות שכבות של שוקולד פריך.
ואז יש...
יש שכבות של קרם ביניהן.
אתה רואה? יש מעין שכבות.
והכול קצת שקוע.
הספוג התרכך קצת.
הילד הזה מפיל את כולם.
מישהו השקיע שנים בהקמת הערמות האלה, והוא...
הוא אוהב את אלה שבקצה. -הן נופלות יפה יותר.
הן נופלות רחוק יותר.
בבקשה? -כן?
שם. -כן, כמובן.
אלך לשם.
תודה. -תראי שאת אוהבת אותן.
תודה. -אני יכול לצלם עוד.
מהמם.
צילמתי כמה. לא יודע... -אה, אתה...
אתה יודע איך... תודה. תודה רבה לך.
בכיף. -תודה רבה.
לא, העונג כולו שלי.
אנחנו ניסע ברכבת העננים.
היא נקראת "רכבת העננים" כי בנסיבות מסוימות
הרכבת נוסעת מעל העננים.
אבל צריך מזל כדי שזה יקרה דווקא בטיול שלך.
ועכשיו אנחנו רואים שהעננים התפזרו.
היא לוקחת אותנו לטיול מעגלי קצר בחלק הגבוה ביותר של הרי האנדים.
אז אנחנו מחזיקים אצבעות
שהרכבת תעבור מעל העננים.
אנחנו די גבוהים. -אני יודע. 3,600 מ'.
זה גובה מכובד, לא?
כן. זה גבוה.
שלושת אלפים שש מאות מ' וממשיכים לטפס.
ההרים נעשים גבוהים יותר כאן, לא?
יותר ויותר גבוהים.
ללא ספק הכי גבוה שהיינו אי פעם,
וזה מתחיל בבירור להשפיע על טיילור.
הוא מתחיל להציג סימנים של מחלת גבהים.
עכשיו אנחנו מתמודדים עם איתני הטבע.
אף אחד לא יודע איך גובה משפיע אליו עד שהוא נמצא בו.
מוזר שעל אנשים מסוימים זה לא משפיע ו...
ועל אחרים זה משפיע בגדול.
המטרה של היום היא רק להגיע לרכבת.
אני מצפה לאפשרות לשבת על הרכבת הזאת כמה שעות
וליהנות מהנסיעה.
כמה ק"מ עד הרכבת?
עוד 32 ק"מ ונשארו לי 34 ק"מ.
אני סוחט את הסוללה.
זה יהיה על הקשקש, הייתי אומר.
אצטרך להאט. העלייה תלולה מדי.
וגם ישר לתוך הרוח.
אין לאן ללכת כאן. זה...
יש כאן רק מרחבים גדולים וריקים.
אין איפה למצוא דלק או טעינה.
טווח הנסיעה של האופנועים האלה גדול.
וכל יום כאן הוא ניסוי.
זה ממש... אין לכם מושג.
רוח, אלוהים.
זה כל מה שחסר לנו.
אני לא רואה איך נתגבר על זה הפעם.
אני בשלב שאני פשוט... לא נראה לי שאצליח להגיע.
בוא ניסע מאחורי הספרינטר.
בסדר, יואן? -כן. בסדר.
הם בדיוק מאחוריך.
אז אל תבלום בשום אופן.
הם קרובים מאוד מאחוריך.
תראו את זה. כמה זה מסוכן.
שלושים ס"מ מהפגוש האחורי שלו כדי לנסות לצמצם את התנגדות הרוח.
אמרנו לנוסעי הוואן לא לבלום בשום אופן.
מטורף לגמרי. -מטורף. מה אנחנו עושים?
יואן נמצא לא יותר מ-15 ס"מ מהפגוש שלכם,
אז תיסעו חלק, חלק.
אנחנו בבקרת שיוט ולא בולמים.
אז החבר'ה מחליקים מאחורי הספרינטר ואן שלנו.
וראס אפילו בולם חלק מהתנגדות הרוח משמאל.
זה כמו לנהוג בתוך מערבולת. אין רוח.
הטווח שלי עומד על 22.5 ק"מ כבר די הרבה זמן.
יש לי... 26. אז זה עובד.
זה עובד. מה הקילומטראז' האמיתי?
תשעה עשר. -אז זה באמת עובד.
כל הכבוד. -אולי נצליח.
זו אולי לא הדרך המרגיעה ביותר לעשות את הטיול הזה, אבל...
כל עוד אין בלימות חזקות, אנחנו בסדר.
הגענו.
- סאן אנטוניו דה לוס קוברס, ארגנטינה -
בסאן אנטוניו דה לוס קוברס נעשה את הלילה האחרון בארגנטינה,
וזו אחת העיירות הגבוהות בעולם.
אני ממש מתחיל להרגיש את הגובה עכשיו.
יפה. זה עבר בהצלחה.
ברגע שהיינו קרובים לספרינטר, הקילומטראז' הפסיק לרדת.
הוא פשוט לא ירד. זה רק עניין של התנגדות רוח.
מתחיל לי כאב ראש רציני, בגלל הגובה.
טיילור חולה.
בעליות,
מספר תאי הדם האדומים יורד.
- מקס, מפיק מקומי -
ואז פחות חמצן מגיע למוח.
תירגע.
נסענו בדרך לכאן...
והיה נורא קר.
אני פשוט...
הצטנפתי והתחממתי קצת ו...
הרגשתי כאילו המרכז, ואז הימין...
תירגע.
תירגע. הכול בסדר.
טיילור לא מרגיש טוב.
אכפת לך אולי לתת לו חיבוק קטן?
ולהגיד שהכול יהיה בסדר? -בטח.
אחי, אני מצטער.
אם הייתי מהמר מי יחטוף מחלת גבהים,
זה לא היית אתה. -אני יודע.
אז אני מצטער, אחי. -זה כ"כ טיפשי.
זה נורא. -הוא בסדר? כי...
הדבר הכי טוב לעשות אם יש לך ממחלת גבהים הוא פשוט לרדת בגובה.
כן. -פשוט לחזור למטה.
טוב.
אתה בסדר, אחי. אל תדאג.
נתגעגע אליך, טיילור.
בהצלחה, ונתראה בעוד כמה ימים.
הוא נראה במצב ממש גרוע והתבאס שהוא לא יכול להמשיך.
אבל מחלת גבהים מחלישה מאוד.
אין מה לעשות עם זה. חייבים לרדת בגובה.
הוא יפגוש אותנו בבוליביה.
האוויר דליל מאוד. אני מתמסטל מזה.
טוב.
אז אני לגמרי זורם עם זה.
וואו, הם נהדרים, לא?
הם תלמידים.
"הו, הנה אנחנו ברכבת השמיים
ואין לי אוויר...
הו, אני לא יכול לנשום ברכבת השמיים
אנחנו גבוהים כל כך עם התפוז שלי"
מוכן לתרגיל חטיפי השוקולד?
טוב, הנה. -מוכנים?
לך על זה. -אני עלול להתעלף
בגלל הגובה.
לא.
אולי תנסה ביד השנייה?
אתה תתעלף. זה היה טוב.
כמעט טוב. -אפשר להקפיא את התמונה.
האוויר דליל מדי. -נסה ביד השנייה, כי...
יוצאים לדרך. תישען אחורה ותירגע.
היא נקראת "רכבת העננים" כי היא גבוהה כל כך...
שנוצרים מתחתיה עננים.
נכון. -זה בערך 3,200 מ', אני חושב.
התחילו לבנות אותה בסביבות 1920. -כן.
ואני חושב שסיימו אחרי שלושים שנה.
תראו את הערוץ הזה. תסתכלו שם למטה.
אלוהים אדירים! תראו את זה. איזה גובה מחריד.
זה עושה לי ורטיגו.
טוב, תהיה גבר. פשוט תהיה גבר.
אני נהנה כל כך.
מצאתי...
- יומן מצלמה -
מסיר לק וצמר גפן.
אני מוכן להמשיך הלאה.
עוד לא אמרתי לבנותיי, אבל...
ג'מיאן ואנוק, אני מצטער אבל הכחול יורד היום.
היום יהיה יום גדול. יותר מ-320 ק"מ.
אנחנו נוסעים לגבול צ'ילה ואז מתחילים לטפס.
זו עלייה גדולה לגובה של 4,000 מ'.
עכשיו אנחנו ב...
אנחנו ב... אנחנו צריכים לטפס עוד 700 מ'.
הרוח תתחיל להתחזק אחר הצהריים.
בסדר. -ותהיה חזקה מאוד.
הטמפרטורה תרד למינוס עשר, מינוס 15, בגובה הזה.
תראו את אלה.
האנשים האלה מתמודדים עם איתני הטבע בדיוק כמונו,
אבל על אופניים.
הייתה רוח נגדית נוראית.
זה טיול מאורגן. תראה, חברת "אם.טי.בי אדוונצ'ר סלטה".
אדוונצ'ר סלטה.
זה מדהים.
אנחנו עולים, עולים, עולים.
דרך עפר גרועה, מרחק די גדול.
ואם יהיו רוחות למעלה,
הבעיה, כמובן, היא שעלול להיגמר החשמל.
ואם ייגמר לנו החשמל לפני שנגיע לגבול צ'ילה,
זו יכולה להיות בעיה.
אז אנחנו צריכים להיות קצת חסכנים בחשמל בעלייה.
טיפוס חסכוני.
צ'ילה, אנחנו מגיעים.
תראה לאן אנחנו נוסעים. -מעלה מעלה.
קפיצות, קפיצות. -כן.
הרוכבים הקשוחים של העולם, התאחדו.
זה יכול בקלות להיות שני הגברים שדוחפים אופנועים במעלה האנדים.
במעלה האנדים.
תראה את האבק למטה שם.
מדהים.
תראה את הנוף. -מהמם, לא?
זה אחד הכבישים הגדולים.
ארגנטינה ההררית. -ארגנטינה ההררית.
בוא נעצור. -כן.
וואו. זה באמת משהו.
מרהיב עין. ואנחנו רק ממשיכים לטפס מעלה מעלה.
כמעט הפלתי את האופנוע.
אין ספק שזו אחת מהפינות הנידחות ביותר
בהרי האנדים.
ואני חושב שזה אחד הגבולות הגבוהים בעולם.
- מעבר גבול -
הו, יש שם קרח במים. קצת קפוא.
ממש, ממש קר. ממש קר.
יואן, מה זה?
רכבנו בדרך וזה... מריח כמו גופרית.
חשבתי שאולי המים יהיו חמים, והם באמת חמים.
זה מעיין חם.
אלוהים. תרגיש את זה. -זה באמת חם?
זה לא נורא חם, אבל יותר חם מכפי שאמור להיות.
כן, זה בהחלט חם.
מדהים, לא? -כן, זה מגניב.
ישר מבטן האדמה.
אלוהים. קשה להסדיר את הנשימה, נכון?
כן, זה 4,570 מ' שם. אני חושב שנגיע ל-4,570 בעוד רגע.
עכשיו זה 4,000 ומשהו. -כן.
כן.
-אני לא חושב שזה רעיון טוב.
כל כך יפה איך שהכביש חצוב בגבעה.
תראה. זה כל כך יפה.
עכשיו אני כמעט נפלתי.
כן. -כן. כמעט החלקתי.
אבל הכביש כל כך מגניב.
אני יודע. אדיר, לא? -כן.
אנחנו בדרך הנכונה?
זה השם של מעבר הגבול.
נכון? "פאסו אינטרנסיונל דל סיקו."
אלא אם כל מעברי הגבול נקראים כך. -כן.
אבל השלט הזה...
מה שמצחיק בו זה שכתוב "פאסו דה סיקו" על כביש 51.
זה הכביש שאנחנו רוצים, 51.
זה מה שאמרנו לנו. אבל זה...
אומר לנו שכביש 51 בכיוון הזה.
פאסו אינטרנסיונל דה סיקו. משם או משם?
זה זה. -לשם?
כביש 51. -פאסו אינטרנסיונל דה סיקו.
משם? לא הכביש הזה.
לא, לא. -לא, זה זה. טוב. גרסיאס.
אתה חושב שכולם נקראים פאסו אינטרנסיונל דה סיקו?
נראה לי שכן.
אז זה לא סימן ל...
הגבול.
אולה. -אולה.
טוב.
אתם יודעים באיזה כיוון הגבול?
אני לא יודע. מה שתעדיפו.
טוב. גרסיאס. -טוב.
האינסטינקט שלי אומר שזה הכביש ההוא שם. -בסדר, אז נזוז.
טוב, בוא נעשה את זה.
לא יודע אם אנחנו בכיוון הנכון
יש לי הרגשה רעה בקשר לזה.
אני כבר לא יודע.
נו, מילא.
טוב, זו דרך מדהימה, בכל מקרה.
הייתה עוד יותר יפה אם היינו משוכנעים שזו הדרך הנכונה.
יכולת ליהנות ממנה יותר. -כן.
יש לי הרגשה
שמעט מאוד אנשים עוברים בדרך הזאת.
כרגע אני לא רואה שלטים של גבול.
ואין נפש חיה באופק.
אני חושב שיש כאן מעבר גבול, אבל הוא לא מאויש.
כן.
ואם נגיע אליו ואין אף אחד...
כן.
אני רואה משהו בדרך.
יכול להיות שזה צלם?
לא, זה תמרור.
אולי זה שם מימין, איפה שכל הבניינים.
אתה רואה? זה בניינים או שלג? -אה, כן...
אולי זה שם. -כן, זה כנראה המקום.
לעזאזל.
נדמה לי שאני רואה אנשים. -גם לי נדמה שאני רואה אנשים.
אני מקווה שהם האנשים שלנו. -כן.
אלא אם נגיע לשם וזו חבורה של זרים.
אני רואה חצובה. -כן.
כן, הם שלנו.
בחיים שלא לא הייתי מאושר כל כך לראות... אנשים.
שלום, אנשים.
אולה.
זה המקום. הנה הגבול.
- מעבר גבול ארגנטינה-צ'ילה -
אתה נוסע בדרך לכאן נצח נצחים
וזה לא מתקרב בס"מ, ואתה שואל את עצמך,
"האם מישהו פשוט מזיז את הכביש?" -כן.
האם מישהו עושה ככה בצד השני של הכביש?
עושה ככה.
ואתה אומר, "חכה רגע. עצור."
וואלה.
למי יש שקית בוטנים? קדימה.
זה מה שאוכלים בגובה רב.
בבקשה, אדוני. בבקשה...
אני יכול לקבל, בבקשה?
אם יש לי עצה אחת למטיילים שצופים בתוכנית...
בטיולים כאלה...
לפני היציאה שננו את מספר הדרכון שלכם.
זה יחסוך המון... האם אני עשיתי את זה? לא.
האם זה כמו ללמוד בעל פה מספר טלפון של מישהו? כן.
האם אנחנו עדיין עושים את זה בגלל הטלפונים החכמים? לא.
אני עושה מה שאני יודע.
שמי מקגרגור...
בן השבט מקגרגור.
שמי הפרטי הוא יואן.
אזרחות: אמריקנית.
בטח כל הסקוטים חוטפים קריזה עכשיו.
סקוטלנד לא מספיק טובה בשבילו?
מאיפה אתה?
ברזיל. -ברזיל?
תשעת אלפים ק"מ... הוא נסע.
זה המון.
- ז'וזה, הרפתקן -
זה המון. -שנה ושלושה חודשים.
שנה ושלושה חודשים? -סי.
כנראה הוא עושה את אלה ומוכר אותם בדרך.
עשינו עסק?
חמוד, לא?
הוא יצר את האופניים הקטנים ותליתי אותם על האופנוע.
אנחנו יוצאים מארגנטינה בתחושה מרה מתוקה.
שמחים שאנחנו ממשיכים הלאה.
אבל גם עצובים כי ארגנטינה הייתה מדהימה.
מקום כל כך מקסים לבקר בו.
האנשים היו נפלאים וידידותיים,
ובאמת עצוב לעזוב.
אבל אם חושבים על זה, אנחנו כבר באמצע הדרך בדרום אמריקה,
וזה מרגש מאוד.
אנחנו נחצה את מדבר אטקמה
עד סאן פדרו דה אטקמה,
העיר האחרונה בצ'ילה לפני שנחצה את הגבול לבוליביה.
דגימות העפר כאן זהות לדגימות שנלקחו ממאדים.
נאס"א משתמשים באזור לניסוי מכשירים חדשים למשימות עתידיות,
אתם מתארים לעצמכם? זה מגניב.
- סאלאר דה אטקמה, צ'ילה -
מה שלומך? -סטורנינו.
יואן. נעים מאוד, סטורנינו. -אולה.
סטורנינו. -שם נהדר.
אולי תספר לנו על מכרה המלח,
כי אנחנו לא יודעים על זה כלום.
תמיד היה קשה להוציא את המלח מהמקום הזה
משום שהאדמה קשה מאוד.
לכן נאלצו לחפור לעומק רב
כדי למצוא את גושי המלח שהתגבשו.
הם גבישיים וטהורים.
כי הרוב לא טהור.
הם חפרו מערות עמוקות מאוד כדי להגיע לגושי הגבישים,
כדי למצוא חתיכה נקייה של מלח לבישול.
מה הסיפור של האוטובוס?
האוטובוס הזה הביא פועלים, כורים...
למכרה המלח...
כן. -והם באו לגור כאן.
הסיעו אותם לכאן והם ישנו באוטובוס?
כן. -לא כי הוא תקוע,
אבל הם עזבו את האוטובוס כי...
כן. ואז הם נשארו לגור.
כיוון שהיה תקוע, מצאו בו מחסה.
כן. -אבל עכשיו הם נשארים כאן זמן רב
והוא נהיה רעוע יותר מיום ליום.
אשמח לעשות טיול גדול באוטובוס.
מדהים כאן. אולי אמצא לי אוטובוס ישן.
הייתי שמח למצוא אוטובוס ישן. אין לי מושג איך הוא הגיע לכאן.
תאר לעצמך מה זה לנהוג באוטובוס הזה לכאן. -טוב...
אין פלא... אין פלא.
די ברור מה קרה. הם הגיעו והאוטובוס התקלקל. זה מה שקרה.
חייבים להשאיר מזכרת על האוטובוס.
Long Way Up -
נראה לי שצריך לצייר זין וביצים...
טוב. -כי אין ציור כזה.
לכל אורך המסע, בכל מקום שהיינו בו, ראינו גרפיטי וציורי רחוב...
אבל זה הכי...
תמיד יש זין וביצים, לא ככה? תמיד.
ולא היה ציור כזה כאן, אז אני חושב שהשארנו.
וואו, תסתכל. זה בכל מקום. אתה רואה את זה?
כן. טעם חזק. -מעניין כמה אנשים...
עשו את זה? -בדיוק.
אל תגיד את זה.
וואו, תראה. הכול מלח.
איזה יופי. תראה את החריצים.
הנה. אני לא רוצה לקחת יותר מדי.
זה מספיק. -וואו.
יודע מה הטעם של זה? -מה?
של מלח. -לא!
כן. זה ממש מלוח. -לא ייאמן.
הנה, קח קצת מלח.
אני אפורר אותי ואוסיף לביצה שלי בבוקר.
אני חושב שאחד הדברים שאני הכי אוהב בטיולים האלה
הוא להיות במרחבים הענקיים האלה.
בחיים המודרניים, נדיר להיתקל בסדרי גודל כאלה.
אמרת משהו נכון אתמול כשאמרת שזה מלמד צניעות.
אני חושב שזה נכון. זה מחבר אותך...
נכון. -לעצמך ולעולם, במובן מסוים.
ואתה קולט שזה... היופי והממדים של זה.
- סאן פדרו דה אטקמה, צ'ילה -
זה קצת מפחיד.
השפם שלך הוא די... קצת יותר ארוך עכשיו.
זה הפריט החביב עליי כאן.
חסר לי רק חליל פן עכשיו.
יש בזה משהו נפאלי, לא? -זה יפה. כן.
גרסיאס. -גרסיאס.
אל תעטפי. אחבוש אותו.
יפה בעיניה. -כן.
יפה בעיניה. -אבל...
מה שאני עושה כאן זה התמזגות בסביבה.
אולה. -אולה.
אני חושב שהיא הסתלבטה על הכובע שלי.
יש אנשים שלא סובלים כובעים.
זה היה רעיון של יואן לקשט את האופנוע של קלאודיו,
ואז הוא מצא את אלה.
אז פשוט נדביק אותם.
אני רוצה להרכיב אותם סביב הפנס הקדמי שלו.
שם? זה אפשרי אם נתלה אותם כה?
אולי פשוט... -נקשור.
נקשור אותם. זה טוב.
יש לך מספריים? -כן.
זה טוב. על המזלגות החדשים שלו.
דווקא לא רע.
נראה טוב. -נגיעה של צבע.
יהיה כזה כיף לנסוע מאחוריו.
אעבור את המכס בריצה בגבול בוליביה בזכות זה.
זה חייב לעבוד.
יוצאים לדרך. בקרוב נהיה בבוליביה.
יש עליי יותר מדי בגדים. לבשתי יותר מדי שכבות.
הנחתי שיהיה קר.
וייתכן שיהיה כשנצא לכביש הפתוח, לא יודע.
אבל כרגע אני מזיע כמו סוס.
הנה זה, שם. הר הגעש מולנו.
יש שבעה הרי געש לאורך הרכס הזה.
נעלה וניסע מסביב ומאחורי הר הגעש ההוא, ושם נמצאת בוליביה.
אני מתרגש מאוד שאנחנו נוסעים לשם. באמת מתרגש.
הלו? -הנה אתה, צ'רלי.
שלום. שכחתי להפעיל אותו.
בדיוק אמרתי לצופים שלנו
כמה אני מתרגש לטפס ולהקיף את הר הגעש ההוא בדרך לבוליביה.
כן, אבל קצת עצוב לי לעזוב את ארגנטינה וצ'ילי.
נהניתי מאוד משתי המדינות.
אף שהן שכנות צמודות, הן שונות מאוד.
לכן היה מדהים.
זה גבול צ'ילה.
- צ'ילה -
אתה מרגיש טוב? -מה שלומך?
טוב. נראה שאתה חסין לגבהים.
- הידאיה, מפיקה מקומית -
למה? זו הנקודה הכי גבוה שנגיע? -אחת מהגבוהות.
אנחנו עכשיו 4,700 מטר מעל פני הים.
זה 4,700 מטר? -כן.
אחת מהנקודות הגבוהות ביותר, כן.
אתה מרגיש בסדר? -כן, למה?
כי זו הנקודה הכי גבוה. -באמת?
אחת הנקודות הגבוהות. -זה 4,700 מ'.
זה 4,700 מטר? חשבתי שזה 2,200 מטר.
זה סאן פדרו דה אטקמה.
עכשיו אני מרגיש חרא.
אוי ואבוי. קראו לרופא.
רק רגע.
תנשום, תנשום. -אני צריך הנשמה.
לא, לא דייב. אני בסדר.
אני בסדר.
אלוהים... -איך ה...
ראיתי את דייב מגיח לעברי מתוך השמש עם הלשון בחוץ.
איך אתה מרגיש עכשיו?
הבעיה היא שהמסמכים שלנו תמיד מתערבבים,
כי אנחנו תמיד עושים את זה זה ליד זה.
אז נתתי לאדון את הניירות של צ'רלי.
בוא ניפרד ממקס. אני רוצה להגיד שלום למקס.
לא, מקס. זו בדיחה שאני אוהב...
אני לא יכול ולא רוצה להגיד שלום.
אני לא יכול להגיד שלום, אז נגיד אורוואר.
לא. גם את זה אני לא מסוגל לומר.
חברים...
לא יודע. לבי נשבר לעזוב,
כי בהרגשה שלי זה נמשך שנה.
קשה מאוד לעזוב משפחה.
כן, אחי.
שמחתי להכיר את כולכם. זה הכול.
יפה אמרת, אחי. יפה אמרת. שמור על עצמך.
זהו זה.
חמישה שבועות בארגנטינה וצ'ילה. הקדשנו לזה זמן רב.
היה פשוט נפלא. נתראה בקרוב. -להתראות, חבר'ה.
שמור על עצמך, מקס. -סליחה, יואן.
טוב, יצאנו רשמית מצ'ילה.
עכשיו אנחנו בשטח הפקר.
נגיע לביקורת הדרכונים בבוליביה.
אני חושב שהימים הקרובים יהיו קצת קשים.
אני אוהב את הדגל שלהם. דגל בוליביה מגניב.
דגל יפה. -כן.
- מעבר הגבול צ'ילה-בוליביה -
תראה, בשר מיובש. פשוט תלוי כמו כביסה.
טרי מאוד. מדהים.
מסמכים? -סי.
צילום של הדרכון שלך?
למה? הוא אנגלי.
לא, הוא אמריקני.
הוא רוצה צילום של הדרכון?
הדרכון הבריטי שלך אצלך? -כן.
אתה יכול להשתמש בזה.
למה? -כי עם הדרכון הזה תצטרך ויזה.
בסדר. -יש לו שני דרכונים.
לא משנה שיצאתי מהמדינה שנייה עם הדרכון הזה?
לא, זה לא משנה. מה?
החותמת של צ'ילה בדרכון הזה.
הוא יכול להיכנס עם זה, נכון?
לא.
לא הבאנו את המסמכים של הוויזה שלו.
אז הוא לא יכול...
הוא כן יכול. -לא.
זה מעניין.
נכנסתי עם הדרכון האמריקאי שלי והוא צריך ויזה.
איפה הקצין, שנדבר איתו?
כבה את המצלמה. אסור לצלם את זה.
אפשר לכבות את המצלמה?
הם עלולים לשלוח אותו לכלא. ראיתי בית כלא שם.
חצינו כל כך הרבה גבולות,
Long Way Round, Long Way Down ועכשיו Long Way Up.
אבל בכל פעם שמגיעים לגבול,
אין לך מושג מה הולך לקרות.
נכנסת עם הדרכון האמריקני שלך, נכון?
השתמשתי בדרכון האמריקני בכל הטיול הזה.
וכשמחתימים לך את הדרכון בכניסה למדינה,
צריך להחתים אותו ביציאה.
אחרת הם שואלים, "איך נכנסת?"
אז זה מה שעשיתי.
אבל דרכון אמריקני צריך ויזה לבוליביה.
אין לי ויזה לבוליביה.
אני צריכה 160 דולר מיואן מקגרגור.
יואן, בבקשה.
את זה כבר שמעתי פעם. 160 דולר, יואן מקגרגור.
לא יודע. אמרו לנו לצאת.
כן. -הבעיה נפתרה.
קנינו ויזה אמריקנית ועכשיו אני חוקית בבוליביה.
- מדבר סילולי, בוליביה -
בוליביה, אנחנו מגיעים.
יש אגם יפה, יש פלמינגואים.
אלוהים, זה כל כך יפה.
זה מדהים. הצבעים.
האדום ואז הירוק.
ושם הצהוב והכתום.
מה זה?
זה עומאר שריף מגיע על הגמל שלו?
או שזה סתם תמרור?
אלוהים...
זה פשוט... מערבולת אבק עברה כאן.
אתה בסדר?
חטפתי מתז חול יש לתוך האף.
תראו את זה.
אנחנו בדרך למדבר סילולי,
כאן בלבו של הנוף הגעשי הזה.
אין כאן כבישים, רק דרכים כאלה.
זו תהיה רכיבה קשה, אני חושב.
זו דרך חתחתים.
היא מלאה חתחתים וחול רך ו...
זו עבודה קשה.
אתה נתקע בתוך תלם.
אתה רואה קטע חלק ורוצה להגיע אליו, אבל...
אתה נתקע מאחורי ערמות חצץ ו...
אני חושש שכשאעבור מעליהן...
אני עלול לעוף מהאופנוע.
הדרך נורא משובשת. הקפיצות מקשות מאוד.
עוד 140 ק"מ...
למקום שבו אנחנו אמורים לישון הלילה.
הו, הנה...
אוי, זה נורא כאן.
אוי, אלוהים.
זוועה, זוועה.
אתה צריך לחפש את האזורים החלקים,
אחרת תהרוג את עצמך.
אוי, אלוהים. מתחילה לכאוב לי היד על המצערת.
זה רע מאוד.
אלוהים אדירים. הדרכים האלה עלולות להיות קצת...
וואו. אני נופל.
אתה בסדר?
אני בסדר גמור.
היה לי מזל. בדיוק התחלתי לעלות על השוליים הרכים.
ואז עפתי לחול הרך, כך ש...
העיקר שלא נפצעת. -לא, בכלל לא.
אני פוחד כל כך ליפול בימים אלה.
אתה בסדר? -כן, כלומר...
אני בטוח. אני חושב על זה הרבה.
אני לא מעלה את הנושא איתך, כי...
אני לא רוצה להזכיר לך, אבל אני חושב על זה הרבה.
זה באמת מסוכן.
אני חושב שיש לך המון אומץ, אם לא אכפת לך שאני אומר.
זה קצת יותר ממה שציפינו, אבל נעבור את זה.
אתה בסדר שם? -כן, אני מדדה איכשהו.
נעצור כאן?
אני חושש לשלומי כשהאופנוע שלי מיטלטל על החול.
ואני פוחד להיפצע.
ואז אני רוכב מאחורי צ'רלי שהתרסקו לו הרגליים,
ואני חושש לשלומו כשאני רואה את האופנוע שלו מיטלטל.
יש בי פחד אמיתי. אני לא רוצה שאף אחד ייפגע.
אני לא רוצה שאף אחד ייפגע. אז כל זה...
זה היה המסע של הבוקר.
ואני חושב שלא ציפינו לזה.
זו הייתה עבודה קשה. וגם צחקנו.
אנחנו... -צחקנו הרבה.
אנחנו טובים בלדרבן זה את זה.
וזה מה שיפה בנו. אנחנו...
לפעמים, דווקא במצבים קשים מתרחשים הרגעים הכי מצחיקים.
- טרמאס דה פולקס, בוליביה -
אני נכנס. -ניכנס איתם.
נדבר איתם, נברר מאיפה הם.
האנשים האלה הם מגרמניה ואוסטריה וכולם מדברים אנגלית.
מזל שאי אפשר להריח דרך הטלוויזיה. אלוהים...
-אוי, אלוהים.
כן, נכון? -אוי, אלוהים. זה כל כך נעים.
אתם רוכבי אופניים? -כן.
הם רוכבי אופניים. -וואו, מהמם.
מתי יצאתם?
זה שונה. -זה שונה.
יצאתי מאלסקה. -בעצם כולנו...
כן. -לפני שבעה חודשים.
שבעה חודשים? -17 חודשים.
זה מרשים, אחי. -וואו.
ואתם?
יצאתי מקרטחנה, קולומביה, לפני שבעה חודשים.
סנטה קרוז, ארבעה שבועות. -ארבעה שבועות.
זה קשה על אופניים. -כן.
זה קשה. -הדרך משובשת מאוד?
כן, לפעמים. -חולית מאוד.
חולית ומחוספסת. -חולית ולפעמים תלולה.
הגובה הוא גם בעיה.
יש רק חצי מכמות החמצן. -כן.
את החודש הקודם העברתי בגובה של כ-4,000 מ' כמעט כל הזמן.
כמו באלטיפלאנו, בוליביה, ובפרו.
האזור הדרומי גבוה יחסית. לכן אני די...
אבל בסוף תהיה כמו ארנולד שוורצנגר.
אתה מדווש ככה ואתה חושב, "אלוהים, אני נוסע יותר ויותר מהר."
תראה את הידיים שלך.
את הידיים שלך.
כן. -כמה זמן אתם כאן?
שעה. -זה 45 דקות.
באמת? -שעה, אני חושב.
אנחנו צריכים להמשיך בדרך כי החושך יורד מהר כאן.
מה התוכנית? מה נעשה? אנחנו תקועים בין הפטיש והסדן?
כן, בהחלט. -כי עכשיו 17:05.
יש לכם שעה וחצי עד המחסה הבא.
בסדר. -הלגונה האדומה.
- מקסים, מפיק מקומי -
עוד שעה לאחר מכן כדי להגיע למלון שבו תכננו ללון.
הם אומרים שהדרכים משתפרות קצת. לא?
הם נסעו כבר על הדרך הזאת? -לא.
לא. -אז הם לא יודעים. נקודה חשובה.
הם לא יודעים על מהם מדברים.
אין להם מושג על מה הם מדברים.
האזור שאנחנו נכנסים אליו עכשיו יהיה כנראה הנידח ביותר,
וסביבה מהקשוחות ביותר שתפגשו בדרך.
וכשאני אומר "נידח", אני מתכוון לזה.
אף אחד לא גר שם.
בסיטואציה שלנו יהיה קשה מאוד לפנות אותנו.
וואו. תראה את זה.
זה כמו מבחן סיבולת בשלב הזה. זה רק הישרדות.
אנחנו מחויבים ואנחנו נעשה את זה.
הייתי אומר שיהיה חשוך כשנגיע לשם. ללא ספק.
ויהיה די מסוכן לרכוב בחושך. וגם...
יהיה נורא קר.
ברגע שהשמש שוקעת הטמפרטורה צונחת.
אוי, אלוהים. זה...
אני כל כך תשוש.
אם נצטרך לרכוב את שארית הדרך, אני צריך להחליף בגדים.
הגרביים שלי רטובים.
לא, אי אפשר. אני לא חושב שנוכל לרכוב את שארית הדרך.
אם אין איפה ללון...
כן.
כנראה אין ברירה.
אני רק אומר שאצטרך להחליף בגדים.
אין לי כבר תחושה באצבעות הרגליים והידיים.
אנחנו נוסעים ללגונה האדומה.
זה לא המלון שבו היינו אמורים ללון. אין לי מושג מה זה.
זה מלון עם קירות או סתם סככות?
מישהו אמר לי שיש שם רק סככות בלי חימום.
צריך לישון שם עם שמיכות. זה הכול.
אבל אין לי מושג.
אנחנו לא יודעים אם נוכל להטעין שם,
והרכבים האלה צריכים מטען.
אני רואה אור בצד שמאל.
אם יש אור, סימן שיש חשמל.
אם יש חשמל, אז אולי יש חימום.
אם יש חימום, אז אולי יש אוכל.
- לגונה קולורדה, בוליביה -
אנחנו נשארים כאן. -נשארים כאן.
צריך להטעין את הרכבים, לא?
נראה לי שעדיף שנגיע למלון.
כי אנחנו צריכים להטעין את הרכבים שלנו כל הלילה.
אחרת הן ישבקו מחר. אנחנו לא הולכים לשום מקום.
אם ניסע אחריך והשאר יישארו כאן...
כן, רק שני רכבי השטח.
נביא את הרכבים למלון, נחבר אותם, נטעין בבוקר.
כן.
אולה.
בחיי, אני מאושר להיות כאן.
אני פשוט... העניין הוא...
ההרגשה שלך כשאתה...
כשמחשיך וקר ואתה...
אתה רק מחפש מחסה.
כמו מגלי הארצות הקדומים. פשוט משהו...
זה כמו להתחבר עם אורח חיים קדום.
אתה אומר, "בסדר, עכשיו אני צריך מקום לישון בו בלילה,
מקום להסתתר בו מפני הרוח והקור."
ו...
זה מעולה. זה בדיוק זה.
התכוונו להמשיך כי יש לנו מצברים גדולים
ואם לא נטעין אותם, ניתקע
למשך 24 שעות. -בסדר.
זה לא סוף העולם, אפשר לעשות את זה.
הרעיון הוא שננסה...
אני לא יודע אם יש לי מספיק חשמל כדי להגיע לשם. כדי לנסות.
שני רכבי שטח והספרינטר נוסעים אחרי הלנד קרוזר.
זה יהיה קשה אבל יש לנו שעה נסיעה למלון ההוא.
כל כך מגוחך. אנחנו תמיד אומרים שלא ניסע בלילה.
מפה לשם...
אנחנו נוסעים בלילה.
במכונית שלי נשארו 25 אחוז.
אבל לדייב יש רק שבעה או שמונה אחוז.
אבל זה יורד מהר. כנראה בגלל הטמפרטורה בחוץ.
אז לא בטוח שהוא יצליח להגיע.
והחריץ מספיק גדול, שלא משנה איך תנסה לתקן,
הוא ייקח אותך לאן שאתה רוצה...
לאן שהוא רוצה, ויש כאן צלע של צוק.
אם זה ימשיך לרדת, המצבר יתרוקן לפני שנגיע.
אבל אני חושב שפשוט...
אני חושב שפשוט נמשיך.
אלוהים, המתלה.
שומעים את השריטות?
זה הגלגל על קשת הגלגל, ויש שם... זהירות!
תרגום כתוביות: גלית אקסלרד