Na mašině kolem světa: Napříč Amerikami
Ujedeme 21 000 km napříč 13 zeměmi.
Z města Ushuaia, tam a zpět z Argentiny do Chile, na poušť Atacama,
směrem do La Paz, přejedeme jezero Titicaca,
budeme pokračovat podél And do Kolumbie, dál do Panamy,
přes Střední Ameriku a Mexiko, až za 100 dní dorazíme do Los Angeles.
REŽISÉR, PRODUCENT
Dáme klukům videokamery,
budou mít kamery s mikrofony i na helmách,
aby se natáčeli při jízdě.
Tohle je silnice? Prokristapána!
REŽISÉR, PRODUCENT
Na třetí motorce pojede kameraman Claudio.
Kromě toho já a Russ pojedeme ve dvou elektrododávkách
spolu s kameramany Jimmym,
Anthonym a Taylorem, kteří budou pomáhat i s logistikou.
Budeme kluky natáčet z vozů,
potkáme se vždy na hranicích,
jinak ale motorky pojedou na vlastní pěst.
To byla noc.
Motorky se nám tu nenabily.
VIDEODENÍK
Tady v hotelu nebylo dost energie k nabití dvou mašin.
Tak jsme zavolali klukům o generátor.
Po sedmé ráno jsme zapojili můj stroj
a ten se díkybohu začal nabíjet.
Zklamalo mě, že jsme se museli uchýlit k nabíjení z naftového generátoru.
Musíme ale do 11:00 vyrazit,
protože dnes do Tierra del Fuego odplouvá jediný trajekt,
a když ho zmeškáme, budeme muset čekat do zítřka,
což by nás dost zbrzdilo.
Tohle je poprvé, co se nám nepodařilo nabít, že jo?
Tohle byla první ukázka toho, když to nefunguje.
Jak nás to paralyzuje.
Ukazuje se, jak je to s elektrikou napjaté.
Zatím je to fakt šílený.
VIDEODENÍK
Tak jo, Charley, tu loď chytneme.
20 551 KM DO LOS ANGELES
11:00, 3 HODINY DO VYPLUTÍ TRAJEKTU
Mám dojezd 110 nebo 111 kilometrů.
Čeká nás 105 km. Tak to možná dáme.
Prý máme dorazit ve 13:30.
A loď vyplouvá ve 14:00.
Prostě pojedeme na jeden zátah.
Zatím jsme ujeli jen 380 km z Ushuaiy sem do Onaisinu.
HRANIČNÍ PŘECHOD
Dnes musíme ujet 105 km do Porveniru.
Auta tam dorazila v noci,
takže na nás tým čeká v přístavu
u trajektu do Punta Arenas.
Jsme ve městě jménem Porvenir.
A z Porveniru nás malý trajekt doveze do velkého města.
Jednoho z největších měst v Patagonii.
Jmenuje se Punta Arenas.
Setkáme se s klukama na motorkách a pojedeme do Punta Arenas.
Hele, zeptám se, jaký máš dojezd, Charley?
Mám 87.
Fajn.
- A ty? - 82.
Tak jo.
A jakou máš vzdálenost do cíle?
No, 87.
Bezva. Tímhle tempem to nedám.
- No, bude to nadoraz. - To teda jo.
13:36, 24 MINUT DO VYPLUTÍ TRAJEKTU
Dělejte, kluci.
Tohle je Ewan a Charley.
To jsme my.
Všichni ostatní už jsou na trajektu.
Ten chlápek pozdrží trajekt o 20 minut.
A chceme ho stihnout, další pluje až zítra.
Tak stihnou se k nám dostat, než vypluje?
Potřebujou sebou pořádně mrsknout.
Ještě tři kilometry.
ZBÝVAJÍ 3 KILOMETRY
Rozsvítila se mi kontrolka. Nízký stav baterie.
- Málo šťávy. - Jo.
Mělo by to vystačit.
Akorát že minule... Měli bychom to dát.
Vypadá to, že jsou 10 minut před Porvenirem.
Hele! Teď poskočili.
Vlastně vjíždějí do Porveniru.
Dělejte.
Dave, jsou v Porveniru.
Jsou pět minut tímhle směrem.
Ježíši, jsme tak blízko.
Jak jako hotovo?
Posledních 5 % najednou... Zmizelo.
Došla šťáva?
Tak já pojedu napřed a něco vymyslím.
13:51, 9 MINUT DO VYPLUTÍ
- Jede motorka. - To jsou oni.
Jsou tu, chlapi!
Ale vidím jen jednoho.
- Ewan uvízl. - Ne! Co budeme dělat?
- Půjde odtáhnout? - Potřebuju lano.
Můžeme říct kapitánovi, že jsme blízko,
že jen potřebujeme trochu pomoct?
Ewan je tamhle vidět. Je to takový flek.
- Blíž se nedostane. - Dobře.
Problém je, že táhnout motorku je nebezpečné,
celou mašinu to destabilizuje.
A natotata ležíte na zemi.
Musím se tě držet za sloupek.
Jednou jsem v New Yorku jel taxíkem
a k autu takhle přišel typ z Hells Angels.
Strčil ruku do okýnka a řekl:
„Vemte mě do klubu Hells Angels.“
A taxikář na to: „Tak fajn.“
Stáhni zadní okýnko a já se tu podržím.
Jeď pomalu.
- Pomalu. - Možná opačně, Ewane.
- Ne, držím se. Jo. - Držíš se?
Pomalu. To je ono, bezva.
- Tak jo. - Jeď.
- Říkej, jak rychle. - Jo, trochu rychlejc.
Super. Bezva.
Dobrý. Funguje to.
Jo, je to těžký, ale dávám to.
Hezky stejně rychle, Dave.
Jo, bezva. Jen udržuj rychlost. Fajn.
Tak jo. Mám to.
Vyhlížím, jestli zajedou za ro...
Panebože. Trajekt se rozjíždí.
Dělejte!
Jeď, jeď.
Takže až to srovnáme, pustím se.
Tak jo, Dave, počkej.
Tak jo, jedu.
Pojeď!
Neuvěřitelný!
Ewan je na palubě!
Jsem na palubě.
Pojď na mou hruď.
Davide, díky, můj hrdino, můj zachránce. Jsi v pohodě?
Jo, kámo. Tohle si budu pamatovat.
- Stihli jsme to do dvou? - No, ne. Protože, no...
- Jo, jsou dvě. - Tři minuty po druhý! To jde.
Výborně, Ewane. To bylo skvělý. Ty jo. To bylo...
Už nejsme v Kansasu, že?
Punta Arenas, jsme tu.
To je asi nejlepší výhled, co jsem kdy z hotelového pokoje měl. Jen moře a nebe.
Odjíždíme z Punta Arenas a příští dva dny
budeme projíždět národní park Torres del Paine,
což je nejodlehlejší část naší výpravy.
A mimochodem,
tady v Patagonii jsme uprostřed zimy.
Obleču si úplně všechno, co mám,
protože venku je strašná zima, jasný?
Tak jdeme na to. Spodní vrstva.
Podvlíkačky, tričko, ponožky,
prošívané kalhoty, džíny, svetr,
prošívaná vesta, bunda.
Je to pro nás začátek dobrodružství.
Nejsme žádní experti na elektromotorky.
Neznáme všechny podrobnosti, jak z nich dostat maximum,
ale zjistíme to.
Rukavice, nepromokavé kalhoty, nepromokavá bunda.
Panebože. To je velkolepý výhled.
Řeknu ti, že to fakt nevypadá
na žádný teplo.
Vydáváme se mimo elektrickou síť, což je problém.
Dost dobře můžeme uvíznout v pustině.
Dále uvidíte Na mašině kolem světa, dva chlapi ztracení v Jižní Americe.
Tady máme lamy.
Stojí tu práce na silnici asi 15 kilometrů.
To jsem vyčetl při své úžasné znalosti španělštiny.
Někdo tomu říká tipování.
Ty jo, koukej na tu silnici!
Tamhle jsou tři vrcholy. Tam jedeme.
Setkáme se s Rodrigem, což je horský vůdce.
Vznikl kolem toho celý průmysl,
na ty tři komíny chce totiž každý vylézt.
První to dokázal v 50. letech Hillary.
Tou historií to tu žije.
Říká se jim taky Kleopatřiny obelisky
a park byl prohlášen za světovou biosférickou rezervaci UNSECO.
Dnes přespíme na ekologicky šetrném místě
přímo pod vrcholy.
Nemůžu uvěřit, že odpoledne dostanu zpátky kraťasy od kamaráda ze Skotska.
Eric je strašně vtipný člověk.
Zavolal mi, že jsem si ve Skotsku nechal kraťasy.
Jsme na konci světa
a on vymyslel, že mi je nechá někde po cestě v Chile.
Šílený, co?
Před námi je kemp, kupole.
A jsme doslova uprostřed ničeho.
Tak doufejme, že tu funguje elektřina, chlapci.
Máme se vzdát pohodlí.
Přes Ewanova kamaráda
jsme ale skončili na výjimečném místě.
Neuvěřitelné.
To nejspíš bude on. Hola.
Vítejte.
Balíček od pana Erica Strickmana.
- Pro vás. - To je ono.
- Ano. - Fajn.
Byl to Ewanův nejlepší kamarád ve škole a takhle se chovali.
Je kapku vtipálek. Netuším, co tam může být.
Krabička poslední záchrany.
Tady jsou.
- To se povedlo. - K popukání.
- Ze Skotska. - Ze Skotska.
„Ewane, jsi magor, že ses dal na tohle dobrodružství.
Přibalil jsem i baterie
jako náš příspěvek k nedostatku dobíjecích bodů mezi námi a L. A.“
- Nevím, kolik kilometrů na to ujedeme. - Mohl nám dát aspoň dvě áčka.
A co možnost nabít si motorky?
OCHRÁNCE PŘÍRODY
Nemáme žádnou...
- Elektřinu? - Ne.
- Bezva. - Jsme v hajzlu.
Tam v tom kontejneru máme zástrčky a tak.
Někdo vyndá všechna ta kola.
Jo.
Koukneme, jak to funguje.
Tak jo. Zapojíme. Uvidíme, co se stane.
Je to dobrý. Funguje to. Píše to sedm hodin a 50 minut.
Odkud je ta elektrika?
Vyrábíme si energii hlavně z vodního zdroje
z potoku tamhle u toho kopce.
Jen tam z té vody vyrábíme 70 % elektřiny.
- Ukážu vám zázemí... - Tak jdeme.
- ...rozvodnu a tak. - Jo. To bude super.
Tak to je ono. Centrum toho všeho tady.
Zachytávají vodu na horním toku
a naženou ji až sem tímhle potrubím
do malých turbín.
Které vyrábějí elektřinu.
Sledujte ten oranžový kabel. Jde nahoru po té zdi...
Až sem a do těch obřích baterií, hele.
Jsou tak vysoké že sahají až k podlaze.
Veškerá elektřina pro celý EcoCamp pochází z těchhle baterií.
Takže se naše mašiny nabíjejí naprosto udržitelnou elektřinou
z vodní energie.
Žádný generátor.
- A je to tak úplně poprvé. - Doufám, že ano.
- Zdravím Kendro, jsem Ewan. - Těší mě.
OCHRÁNKYNĚ PŘÍRODY
Co tu děláte?
Jsem dcera zakladatelů a pracuji tu jako průvodkyně.
Super!
Nejoblíbenější část prohlídky pro mou ženu. Je tím posedlá. Hovínka.
- Cítíte to? - To jo.
A co jde sem?
- Čůrání? - A kakání.
- I kakání? - Jo.
- Vše jde... - Všechno jde sem.
Je to filtrační systém s žížalami.
Žížaly požírají všechny pevné látky.
A všechnu vodu chlorujeme, pak ji odchlorujeme
a vrátíme ji do přírody.
Hele na to.
- To je čistá voda? - Přesně.
Charley teď divákům u obrazovek ukáže,
jak čistá ta voda je, tím, že se napije.
- Charley. - Jaký Charley?
Pardon.
Páni, to je místo.
Kde máte zbytek týmu?
- Někde jinde. - Nevíme.
Fakt?
Není tu signál, tak netušíme.
Podívejte, jaký máme výhled na hory.
Úchvatný, viďte?
No půjdu zkontrolovat mašiny.
Zítra nás čeká 270 kilometrů.
Pomohlo by, kdyby byly ráno plně nabité.
Do hajzlu. Vůbec žádná elektrika.
Bylo to 65 kilometrů. Teď je to 75.
Takže nahoru to jde.
Ne, přestala se nabíjet i Ewanova.
Je na 38 %. Takže pomalu to přibývá.
Ty jo, to jsem se lek.
Víte, považuju se tak trochu za ustrašence.
A musím si zas na těchhle cestách zvyknout
nechat věci jen tak plynout s tím, že výsledek neovlivním.
Výsledek ničeho se nedá ovlivnit.
A člověk se o to stejně snaží.
Nevím.
Je fakt těžké...
...nechat to být.
Tak jsme teď přišli k mašinám a jsou chcíplé.
- Nic. - Nic.
Zapnu. Nic.
Na obrazovce nic. Odpojili jsme je a nic.
Vůbec nic tam není.
Jsme zcela mimo elektrickou síť. Naprosto zlý sen.
Máme tu dvě věci. Tahle obří baterie
uchovává energii, která mašinu pohání.
Vzadu je malá baterie,
která napájí světla a elektrické vybavení.
Předpokládám, že i obrazovku tady vpředu.
A může být vybitá ta 12voltová baterie,
takže bychom nevěděli.
Potřebuju nahodit tu 12V baterii
a pak budeme moct motorku zapnout.
A jestli motorku zapneme a uvidíme obrazovku,
uvidíme, kolik je ve velké baterii.
Třeba až ji nahodíme přes kabely,
motorka obživne a napíše 100 %.
Charley teď zkusí sundat kryt 12voltové baterie.
Všechny elektromotorky a elektromobily musejí mít 12voltovou baterii,
aby na nich fungovaly určité věci,
abyste při poruše mohli mít rozsvícená výstražná světla.
Při troše štěstí to bude tím.
Tak ne. Musíme přes kabely.
Rád bych využil auto tohohle člověka.
- Který... Je to host, nebo... - Host.
Ježíši. Snad jsme je nevzbudili.
Startujeme elektromotorku přes kabely.
To je tak staromódní. Hele.
Hele jak je ta nová 12voltová baterie malinká.
Někdo na ni napsal „nabitá“. To je ironie.
Ewane, nejdřív zapoj červený.
Kladný zapojen.
Momentíček.
- Můžem, Ewane? - Jo.
- Jo? - Jo.
Raz, dva, tři.
- Fajn. - Jo.
Jé, už mám šťávu.
- Je to dobrý? - Moment.
Teď jsem ji omylem vypnul.
- Světla svítí. - Jo. Tak máme 70...
Máme 75 kilometrů.
Povedlo se.
Vyřešeno.
Hej!
Teď musíme udělat tvoji, Ewane.
Píše 62.
- 62? Co? - No to ujde.
- Mám 75 km. - Je to v km.
- Ne procent? - Ne.
- Jo! - Oba 75.
Paráda!
- Takže jsou v pohodě. Díky. - A my můžeme vyjet.
Můžeme vyrazit.
Vyřešit problémy je příjemný, co? Docela fajn.
Přerušení přece tvoří samotnou cestu.
75 kilometrů, což by mělo stačit na hranice.
Ewane, musíme jim to říct, hra...
Nedovolám se. Nemám signál.
- Aha. - Jedině satelitní telefon.
Tak jo, nejdůležitější je vždycky vědět, jak se zapíná.
- Ne. - Ne.
Samá technika a ani tucha.
Mají nahoře kryty, co ani...
Zapíná se nahoře.
Jo, tady.
A hotovo.
Vždycky udržujte satelitní telefon nabitý.
Pamatuje si někdo, jak se to používá?
Zdravím. Slyší mě někdo?
60 KM JIŽNĚ
Charley, zopakuj to. Neslyším.
Určitě to byl Charley?
Jo, ukázalo se Charley.
Tak jo, vydrž.
Zkouším...
Nevím jistě, jak to funguje.
Mám to držet zmáčknutý?
Správně. Zmáčkneš tlačítko
a vysílačka ukáže, kdy můžeš začít mluvit.
A pak ho držíš, dokud neskončíš.
Naštěstí jsem poslouchal, když nám to vysvětlovali.
Tak jo, můžeme jet.
Máme dojezd 75 kilometrů, tak dojedeme
- na hranici. - Můžete jet.
Výborně. Tak se tam sejdeme.
- Ta elektrika... - Jedeme.
Je to prostě něco jiného. Fakt.
Když je člověk na výpravě,
tak úplně nedoceňuje všechny ty roky,
kdy si prostě zajel k benzínce a naplnil si nádrž, chápete?
I před cestou, jako je tahle, víte, že budete svádět tenhle boj,
ale pochopíte to, až když to přijde.
Ještě jsme si úplně neosvojili rytmus nabíjení,
ale už máme za sebou 10 %.
Maximální dojezd u prototypu je asi 300 km na jedno nabití,
ale učíme se za pochodu.
Auta se učí. Auta se zlepšují.
Jsou to prototypy.
Tohle vypadá jako velký počítačový panel.
Tohle je taková rekuperace.
Nastavíte ji tak, aby motor
při brzdění dodával elektřinu zpět do oběhu.
Tohle je jízdní výška vozidla. Jak vysoko nebo nízko je chcete nastavit.
Bereme je do terénu, kterým ještě nejely.
A vedou si opravdu dobře.
Pojedete v čele, pane?
Jistě.
- Tak jedeme. - Zpět do Argentiny.
Nashle.
- Kde je klakson? Tady. - Jedeme.
Když pojedeme rychleji, nedáme to.
Je to jako benzíňák.
Když budete držet 160, propálíte benzín.
To, že jsme v noci nenabili, je průšvih.
Čeká nás dlouhá cesta,
teď musíme přejet hranici zpět do Argentiny
a kdo ví, jak to potrvá.
HRANIČNÍ PŘECHOD
Dobře.
Moc jsme si to tu užili.
MÍSTNÍ PRODUKČNÍ
Ne, bude to jednodušší, je to jen jeho papír.
Ani není moje. Vůbec nevím, čí je.
- Charleyho - Tušil jsem to.
- Je to ono? - Ano, vedle.
- Vedle? - Ano.
Nepašuješ žádné sušenky do Argentiny, že ne, Charley?
Moje sušenka. Jé, někdo mi ukradl sušenky.
Jak se to?
- Co? - Dal jsi je pryč?
Ne. Všiml jsem si jich tam.
Otočil jsem se a zmizely.
- Řekl: „Tady. Vem si.“ - Hm. Já ji vzala.
- Ne. - Tys ji vzala? Aha.
Dal jsem si, aniž bych věděl, že je tvoje.
Gracias. Mockrát děkujeme.
Znovu Argentina.
Před 200 lety
byly Argentina, Chile a Peru vlastně regiony španělské kolonie,
které se pak během válek za nezávislost osamostatnily.
Pořád nám zbývá ještě 160 km do hotelu v El Calafate.
HRANIČNÍ PŘECHOD
A s ubývajícím světlem
si nemůžeme dovolit uvíznout v pustině.
Ne v téhle zimě.
Musíme si přivolat generátor,
abychom si nabili elektromotorky
a dostali se do města.
Nevím, co jinýho dělat.
Na téhle benzínce mají ale samolepek. Hele.
Přes nálepky nevidí ven.
Zapojím si motorku.
Nemůžu se tu s tebou celý den vybavovat, chápeš?
Odhadovaný čas nabíjení: hodina 55.
S trochou opatrnosti to dáme.
- A 160 km ujedeme za... - 2,5 až 3 hodiny.
...tři hodiny.
To je devět večer. To je zima.
Jak zajde slunce, bude mrznout.
Předpověď počasí. Ve 21 bude ještě nula.
Tak jo.
A od 22 se bude dál ochlazovat.
Nebo přespíme tady.
To je další možnost.
Má topení.
- To by šlo. - Máme jet za vámi?
Jo. A když jeden z nás umře, můžeš ho nabrat
- a poslat domů. - Fajn. Tak jo.
Máme dobrá světla.
Tak jak to dnes uděláme?
Jen nabíjení první úrovně. Ale...
Pojedeme do hotelu.
Mám na sobě všechno oblečení. Jsem panáček Michelin.
Když už jsem myslel, že je jízdě v chladnu konec,
musel jsem vyrazit a jet v zimě.
Tak jedeme.
Jé, Charley, Charley, pomoc!
Dobrý, dobrý.
- Promiň. - Jo.
- Jdem na to. - Jdem na to.
Do El Calafate je to samý štěrk...
ZBÝVÁ 158 KM
...a asfalt jen ke konci.
To bude jízda.
Když pojedeme moc rychle, vybijeme baterie, a když moc pomalu,
umrzne nám zadek, až teplota klesne pod nulu.
Do západu slunce zbývá půl hodiny až hodina.
Tohle jsme si tuhle říkali, že nesmíme udělat.
Vyrazit, když víme, že to sotva dáme.
Au. Už to strašně kodrcá.
Chudák Charley. S tou jeho nohou to musí být peklo.
Jo, je tu trochu víc štěrku, než jsem doufal.
V noci jsou nerovnosti špatně vidět. Nic moc, co?
Štěstí, že svítí měsíc, protože máme lehce tónovaná hledí.
Jen musíme najít tu silnici.
Ty jo, to bylo o fous.
Jo, to bylo o fous.
V tuhle dobu lehce sejmete zvíře.
Jen doufám, že se nevynoří lama. Nic víc.
Koukej na ten mrak nalevo, Charley.
Ty kráso.
Nevím, co to je. Je to nádhera, viď?
Tamhle v dálce jsou silná jasná světla.
Myslím, že už začne silnice.
Fakt?
- Myslím, že jo. Nevím. - Jo, jo!
To bude silnice!
Je to silnice.
Hladká jak dětská prdýlka.
97 KM DO EL CALAFATE
No teď trochu fouká.
Ty jo, to je kosa.
Teplota je nula,
ale v tomhle větru mi to připadá jak minus 10.
Už mě fakt zebou prsty.
Za jak dlouho se udělají omrzliny?
Ještě 27 kilometrů. Jen už nemám moc šťávy.
Už tam skoro jsme. To dáme.
Asi vepředu vidím světla.
Hele, tam to je!
El Calafate.
Tohle dám o chlup.
Možná dojedu na volnoběh.
Ježíši, nemůžu se dočkat, až si zahřeju prsty.
LEDOVEC PERITO MORENO
Včera to bylo tak únavné, že jsme si dali den volna,
jen na regeneraci.
Nesedět den na motorce je únavný. Vyčerpávající.
Ale je fajn mít den volno a projít se.
Dát si trochu turismo.
To je úžasný!
Je to úchvatný.
Páni.
- Tam je malý ledovec. Hele. - Jo, moc pěkný, viď?
Neříká se, že pod hladinou jsou dvojnásobný?
Vidíš jen špičku ledovce.
Aha, proto se říká: „To je jen špička ledovce.“
- Hele, ty barvy. - Nádhera.
Výška asi 90 metrů.
Když budeme stát tady, asi se nic nedozvíme.
Vždycky to můžeme nechat namluvit Attenborougha.
Namluvte tohle.
Tady. Hele.
To je super.
Díky.
„Národní park Los Glaciares
se rozkládá na jihozápadě provincie Santa Cruz v Argentině.
Zaujímá plochu 7 270 kilometrů.“
To je spousta ledu.
- To je... - Není divu, že je tu taková zima. Bože.
Největší ledové pole po Jižním pólu.
„A byl zřízen, aby zachoval významnou část
ledovcových lesů Jižních And.“
- Ledovcové lesy. - Jo.
To je super, co?
„Největší park v soustavě chráněných území.“ Tady.
Ledovec.
- Panebože! - Každý za sebe!
Tak jo, Leo.
Ty jo.
Máme štěstí, co všechno vidíme.
To jo.
Schválně, jestli dokážeme vytvořit izolaci.
Mám termoizolační fólii.
- Ta je. - Velká.
Je obří.
Takhle.
Tohle asi utrhneme.
To vypadá dobře.
- Fajn. - V pohodě.
Teď by bylo fajn,
kdyby se toho pár dní moc nepokazilo.
To by bylo vážně fajn.
Víte o těch rukavicích? Táta...
Myslím, že je to z časů soubojů.
Když jste někoho vyzvali na souboj,
pleskli jste ho přes tvář rukavicí, kterou jste pak hodili na zem.
A...
Když jste ji sebrali sami,
protivník na souboj nepřistoupil,
což zřejmě byla potupa.
Když totiž rukavici zvedl a vrátil vám ji,
přistoupil na souboj.
Takže když upustíte rukavici,
nesmíte ji sami zvednout. Podle táty to nosí smůlu.
A na těchhle výpravách se to děje každou chvíli.
Říkal, že tu smůlu zažehnáte tím,
že si na ni stoupnete oběma nohama.
Takže když mě uvidíte dělat tohle...
...nehrabe mi. Je to kvůli tátovi.
Díky, tati.
Kéž bys mi to neříkal.
Dneska míříme do Tres Lagos, což je takové místečko mimo civilizaci.
Místní to tak asi neberou,
ale je to malinkaté městečko, asi jen 160 kilometrů.
Je tam hostel a taky nabíječka.
A jsme tu. Tahle větrem bičovaná krajina je chladná jako led.
Ale brzy už bychom měli narazit
na kavárnu, kde si snad dáme kafe a trochu se zahřejeme.
- Zdravím. - Zdravím, kámo.
Jak říkám.
Jede auto.
Záběr je důležitější.
Dnešek byl bezva.
Jak tak sleduju Charleyho před sebou,
napadají mě všechna místa,
kde jsem ho před sebou viděl na motorce,
a je prostě fajn s ním jezdit.
Jsou to šťastné dny.
Říká se tomu tady Patagonská step,
ale je to vlastně suchá, vyprahlá poušť.
Podívej na to. Prostě nádhera.
No, nějaký hranolky.
- Jo. - Pro tři.
Tady jsme se zastavili na oběd,
protože do téhle oblasti údajně přišli Butch Cassidy a Sundance Kid
a cestou na jih se tu asi měsíc ukrývali.
A nakonec se vydali zpátky na sever
a v Bolívii je zabila bolivijská armáda.
Ale tohle byl Butch Cassidy a to je Sundance Kid
a tohle byla jejich svita, byli to fakt zlí hoši.
Už tam skoro jsme. Pět a půl kilometru do Tres Lagos.
Nemocnice, kemp, wi-fi, „Hostel Hosteria“.
To je ono.
Pojď. Ukážu ti, kde...
Jsme tu. Podívej.
Je to sice malý, ale je to jen naše, chápeš?
No a Charley bude spát tamhle dole.
Ewan řekl: „Beru si manželskou postel.“
To není pravda.
Řekl jsem...
„Kde mám spát?“
Na dnešek se těším. Čeká nás dlouhá cesta.
274 kilometrů, možná zatím náš nejdelší den.
Bylo by fajn nahnat dost kilometrů.
Asi vytáhnu sluneční brýle.
Nejspíš pojedeme proti slunci.
Dopředu a nahoru.
Vyjíždíme z Tres Lagos.
Dneska musíme ujet přes 160 km do místa přenocování, Las Horquetas.
Takže drama pokračuje. Jen jsme vyjeli z Tres Lagos.
Máme celkem protivítr.
Čeká nás ještě 160 km a dojezd máme 135 km.
Proč je to dnes tak jiné? Fakt to nechápu.
A dilema je o to větší,
že se na motorkách fakt skvěle jezdí.
Jsou klidné a krásné, nemůžou za to.
Problém je v nabíjení, to platí pro všechny elektromotorky.
Takhle velká baterie pojme jen omezené množství elektřiny.
A šmitec. To je prostě fyzika.
Jo, jsme tu.
Bylo by fajn mít samostatné pokoje.
Ty jsi na mrazu? To není fér. Není to hezký.
U nás doma bychom tě venku nenechali,
ležel bys v pohodlí u krbu.
Bylo tam štěňátko, co se neustále třáslo.
Vzal bych ho dovnitř.
Mysleli jsme, že nesmí dovnitř. Vtom přišel chlap a řek:
„Snesli byste, aby šli psi ze zimy dovnitř?“
A my: „Cože? My mysleli, že je tam nepustíte vy.“
A on nechtěl, myslel...
Myslel, že mu vynadají.
- No tak! - To zvládneš!
Drobeček.
Jo.
Bezva. Dobře, že je uvnitř.
Bál jsem se, jak se venku třásl.
Když máme ve Skotsku na sobě kilt, nosíme v ponožce nůž,
který vypadá hodně podobně.
Nůž je nástroj.
MANAŽER
Ne, hija.
Vypadá spíš jako steakový nůž.
Ale rukojeť je docela jako...
Říkáme jim sgian-dubh.
Má takovéhle poutko.
Tak v ponožce.
Ewane, to je dárek pro tebe.
- Ten nůž je pro tebe. - Ne.
- Vem si ten dárek. - Ano?
- Ten nůž je pro tebe. - Ano.
Na oplátku je ta mince pro mě.
- Fajn. - Ber.
Jsem ze Skotska. Podle tamní pověry...
- Ano. - ...když někomu dáš nůž,
musí ti dát minci, která pak zažehná smůlu.
- Jinak se řízneš nebo co. - Dobře.
- Dám ti tenhle. - Pro tebe.
Gracias, señor. Děkuji.
Až obléknu kilt, bude v ponožce.
To je opravdu milé. Děkuji, gracias.
Je potřeba přiložit.
Jsi si tím jist?
Tak se to dělá. Prostě přilít petrolej.
Opatrně. Můžeme?
Baf. Pozor na vlasy.
Tak jo.
Paráda.
Gracias.
Jsme pořádně pozadu oproti plánu.
Ani nevím, jestli už jsme ujeli 1 000 mil?
- To ne. - Možná.
- Ne? - Nemyslím.
Jsme na cestě druhý týden
a musíme urazit přes 24 000 kilometrů.
Příští týden v našem pořadu sledujte debatu o najetých kilometrech a dojezdu.
Jo. A je to.
Nevím, co říct, Charley.
Nechci odradit lidi od elektromotorek,
podle mě jsou super.
Jen ještě nejsou moc vhodné na velké vzdálenosti.
Jsme v háji.
Slíbili jsme, že to uděláme takhle.
Je strašná zima, tak jsme chtěli dát motorky do domu,
nechat je zahřát a naplno je dobít až zítra.
Hoď přes ně deku nebo něco.
Večer jsme je nechali uvnitř,
takže byly ve větším teple.
Zdá se, že jim to prospělo. Startují líp.
Vážně líp.
Člověk se pořád učí.
Udržovat motorky v teple je řešení, jak to zvládnout na elektriku.
Rozumíš?
Zbývá pět kilometrů k první zastávce připojené k síti,
pak si můžeme sednout
a mně se snad u hrnku kafe vrátí cit do prstů.
Překlad titulků: Jiří Sailer