Prevozila bova 13 držav in približno 21.000 kilometrov.
Iz Ushuaia v Argentini do puščave Atakama v Čilu,
nato pa v La Paz. Prečkala bova jezero Titikaka
in vzdolž Andov nadaljevala v Kolumbijo ter Panamo,
nato pa čez Srednjo Ameriko in Mehiko. Sto dni pozneje bova v Los Angelesu.
REŽISER, PRODUCENT
Dobila bosta kamere.
Kamero z mikrofonom bosta imela tudi na čeladi,
da se bosta snemala med vožnjo.
To je cesta? O, bog!
REŽISER, PRODUCENT
Na tretjem motorju ju bo spremljal snemalec Claudio.
Z Russom bova potovala z električnima poltovornjakoma.
Z nama bodo snemalci Jimmy,
Anthony in Taylor, ki bodo pomagali tudi pri logistiki.
Fanta bomo snemali iz vozil.
Z motoristi se bomo dobili na meji, sicer pa se bodo morali znajti sami.
ONAISIN, ČILE
Kakšna noč!
Polnitev akumulatorjev ni uspela.
DNEVNIŠKA KAMERA
V hotelu je bilo premalo elektrike za oba motorja.
Zato sva prosila za dizelski agregat.
Po 7. uri sva priključila moj motor
in na srečo se je akumulator začel polniti.
Jezen sem bil, da sem moral za polnjenje uporabiti dizelski agregat.
Oditi morava do 11. ure,
ker danes z Ognjene zemlje odpluje le en trajekt.
Če ga bova zamudila, bova morala čakati do jutri.
To bi samo še povečalo zamudo.
To je prvi primer spodletele polnitve.
Prvi primer, ko se ni obneslo.
Zaradi tega obtičiš.
Kaže, kako kočljiv je električni pogon.
Ta hip je noro.
DNEVNIŠKA KAMERA
Charley, dajva, ujemiva trajekt.
20.550 KM DO LOS ANGELESA
11.00, TRI URE DO ODHODA TRAJEKTA
Elektrike imam za 109 ali 111 km.
Do trajekta je 105 km. Mogoče nama bo uspelo.
Tam bova menda ob 13.30.
Trajekt odpelje ob 14.00.
Ja, nič se ne bova ustavljala.
Do zdaj sva prevozila 378 km od Ushuaie do Onaisina.
ČILE - ARGENTINA
MEJNI PREHOD
Danes morava prevoziti 105 km do Porvenirja.
Avti so tam že od sinoči.
Ekipa naju čaka v pristanišču.
Trajekt nas bo peljal v Punto Arenas.
PORVENIR, ČILE
Smo v kraju Porvenir.
Od tod nas bo majhen trajekt odpeljal v veliko mesto.
Eno največjih v Patagoniji.
Imenuje se Punta Arenas.
Dobili se bomo z motoristi in odšli v Punto Arenas.
Charley, za koliko še imaš elektrike?
Za 87 kilometrov.
V redu.
-Pa ti? -82.
V redu.
Koliko je še do cilja?
Približno 87 km.
Super, res. V tem tempu mi ne bo uspelo.
-No, za las bo šlo. -Ja, za las.
13.36, 24 MINUT DO ODHODA TRAJEKTA
Dajta že, fanta.
To sta Ewan in Charley.
To smo mi.
Vsi drugi so že na trajektu.
Ta moški bo trajekt zadržal še za 20 minut.
Radi bi se vkrcali, sicer bomo čakali do jutri.
Ampak ali bosta fanta pravočasno tu?
Pohiteti morata.
Še tri kilometre.
ŠE 3 KM
Opozorilna lučka sveti. Akumulator je skoraj prazen.
-Skoraj prazen. -Ja.
V redu, moralo bi nama uspeti.
Le da prejšnjikrat... Moralo bi nama uspeti.
Deset minut od Porvenirja sta.
Lokacija se je spremenila. Prihajata v Porvenir.
Dajta že.
Dave, v Porvenirju sta.
Samo pet minut stran.
Zaboga, kako blizu sva.
Kaj hočeš povedati?
Zadnjih 5 % je šlo... Zmanjkalo.
Elektrike?
Šel bom naprej in se česa domislil.
13.51, 9 MINUT DO IZPLUTJA
-Motor drvi sem. -Onadva sta.
Tukaj sta, slišite?
Samo enega vidim.
-Ewan je obtičal. -Ne! Kaj bomo?
-Ga lahko odvlečemo? -Vrv potrebujem.
Lahko kapitanu rečemo, da je skoraj tu,
a potrebuje pomoč, reševalno akcijo?
Ewana lahko vidimo. Tista pika je.
-Bliže ne bi mogel biti. -Drži.
Ampak vleka motorja je nevarna,
ker ga destabilizira.
Zlahka se prevrne in motorist pade na ramo.
Letve v avtu se bom držal.
Nekoč sem v New Yorku sedel v taksiju
in videl člana Hells Angels pripeljati do taksista.
Roko je dal skozi okno
in rekel: "Odpelji me v naš klub."
Taksist je rekel: "Prav."
Spusti zadnjo šipo, držal se bom skoznjo.
Vozi počasi.
-Dobro, počasi. -Ewan, drugače primi.
-Ne, saj mi gre. -Se držiš?
Počasi. Tako, ja. Dobro.
-V redu. -Daj.
-Povej, kako hitro... -Malce hitreje.
O, ja. V redu je.
Fino. Obnese se.
Naporno je, ampak se držim.
Ohranjaj stalno hitrost, Dave.
Tako, ja. Samo hitrost naj bo stalna. Dobro.
V redu, držim se.
Oprezam za njima.
O, bog, trajekt se premika.
Pohitita!
Pojdi.
Ko bova obrnjena naravnost, bom izpustil.
Dave, drži se.
Spusti me naprej.
Hitro!
Neverjetno!
Ewan je na krovu!
Na trajektu sem.
Kar objel te bom.
David, hvala. Moj junak si. Rešitelj. Si v redu?
Ja, stari, tole si bom zapomnil.
-Nama je uspelo do 14. ure? -Ja. No. Ker...
-Ja, dve je. -Tri minute čez. Ni slabo.
Bravo, Ewan. Divje je bilo. Vau. To je bilo...
Nismo več v Kansasu, ne?
PUNTA ARENAS, ČILE
V Punti Arenas smo.
DNEVNIŠKA KAMERA
Tako lepega razgleda iz hotelske sobe še nisem imel. Samo morje in nebo.
Zapuščamo Punto Arenas. Naslednja dva dneva
bomo vozili skozi narodni park Torres del Paine,
najodročnejši del našega potovanja.
Mimogrede,
v Patagoniji je zima.
Oblekel bom vse, kar imam s sabo.
DNEVNIŠKA KAMERA
Ker je zunaj tako mrzlo.
Pa dajmo. Termo majica.
Dolge gate, majica, nogavice.
Puhaste hlače, kavbojke, jopica,
puhasta jakna, jakna.
DNEVNIŠKA KAMERA
Pustolovščina se začenja.
Ne spoznava se na električna vozila.
Ne poznava vseh podrobnosti in optimalnega delovanja,
a se bova naučila.
Rokavice, hlače in jakna, ki ne prepuščajo vode.
TORRES DEL PAINE, ČILE
O, bog. Pogled je veličasten.
Povem vam, kaj pa ni veličastno.
Mraz.
Elektrika bo slabo dostopna. To bo velika reč.
Lahko bi obtičala sredi ničesar.
Ostanite z nami. Moška, izgubljena v Južni Ameriki.
Lame.
Čez 15 kilometrov so dela na cesti.
Vsaj mislim, da sem to razbral s svojim mojstrskim znanjem španščine.
Za nekatere je to ugibanje.
O, bog, poglejte to cesto! O, bog!
Tam so trije prsti. Tja gremo.
Sestali se bomo z gorskim vodnikom Rodrigom.
Tole je sprožilo pravi turistični razmah.
Vsi hočejo splezati na tiste tri dimnike.
Prvemu je uspelo Hillaryju v 50. letih.
Kraj je bogat z zgodovino.
Tem trem stolpom pravijo tudi Kleopatrine šivanke.
Park je Unescov biosferni rezervat.
Prenočili bomo v ekološkem hotelu
tik pod stolpi.
Ne morem verjeti, popoldne mi bo prijatelj s Škotske vrnil kratke hlače.
Eric je hecen patron.
Telefoniral mi je, da sem na Škotskem pozabil kratke hlače.
Ves svet je prepotoval.
Domislil se je, da bo hlače pustil v Čilu, nekje na najini poti.
Noro, ne?
Tam spredaj je naš kamp, tiste kupole.
Sredi ničesar smo.
Upajmo, da imajo dobro električno napeljavo.
Živeti bi morali bolj divje.
Ampak Ewanov prijatelj
nam je povedal za ta izjemni kraj.
Neverjeten je.
Mislim, da je to najin vodnik. Hola.
Dobrodošla.
Paket od g. Erica Strickmana.
-Za vas. -Aha, to je to.
-Ja. -V redu.
To je bil v šoli Ewanov najboljši prijatelj. Bila sta nerazdružljiva.
Šaljivec je. Pojma nimam, kaj je notri.
Komplet za nego.
Tukaj so.
-Za umret smešno. -Za crknit.
-S Škotske. -S Škotske.
"Ewan, nor si, da si se lotil tega, ampak bo super.
Priložil sem nekaj baterij,
da boš laže premagoval pomanjkanje polnilnih postaj do LA-ja.
-Za koliko kilometrov bodo? -Vsaj AA bi lahko poslal.
Bi lahko kje napolnila akumulator na motorju?
OKOLJEVARSTVENIK
Seveda nimamo...
-Elektrike? -Ne.
-Pa ja. -V riti sva.
Vtičnice so v tistem kontejnerju.
Kdorkoli lahko vzame kolesa.
Ja.
Charley, poglejva, ali deluje.
Ja. Priklopi se. Bomo videli.
Fino. Ja, deluje. Sedem ur in 50 minut, pravi.
Rodrigo, od kod je elektrika?
Glavni vir je voda.
Iz reke ob tistem hribu.
70 % elektrike pridobivamo iz vodne energije.
-Vse vama lahko razkažem. -Pojdimo.
-Strojnico, vse. -Ja. To bi bilo super.
To je to, srce vsega kraja.
Voda z najvišje točke reke
se po teh ceveh spušča
v te turbine.
Tu nastaja elektrika.
Po tem oranžnem kablu gre skozi zid.
In v te ogromne akumulatorje.
Zelo visoki so. Končajo se na tleh.
Ti akumulatorji z elektriko oskrbujejo ves EcoCamp.
Najina akumulatorja se torej polnita z elektriko iz sonaravnega vira,
iz vodne energije.
Nobenega agregata ni.
-Prvič. -Vsaj upam.
-Živjo, Kendra, sem Ewan. -Pozdravljeni.
OKOLJEVARSTVENICA
Kakšna je vaša vloga?
Hči ustanoviteljev sem. Tu delam kot vodnica.
To!
Ta del ima moja žena najraje. Obsedena je z njim. Fekalije.
-Duhate? -Ja.
Kaj gre sem?
-Urin? -In blato.
-In blato? -Ja.
-Vse pride... -Vse pride sem.
To je filtrirni sistem z deževniki.
Deževniki prebavijo trdne delce.
Vodo kloriramo, nato pa klor odstranimo
in vodo vrnemo v naravo.
Poglejte.
-Vau. To je čista voda? -Ja.
Charley bo pokazal, kako čista je.
Malo jo bo popil za gledalce doma.
-Charley. -Kdo je to?
Oprostite.
-Super. Lepo je bilo. -Izjemen kraj!
Kje so drugi člani ekipe?
-Nekje drugje. -Ne veva.
Res ne?
Tu ni signala, zato nimava pojma.
Kakšen pogled na hribe!
DNEVNIŠKA KAMERA
Veličastno, kajne?
Nič, pogledat grem motorja.
Jutri morava prevoziti 275 km.
Dobro bi bilo začeti s polnim akumulatorjem.
Sranje. Ni se polnil.
Prej je imel elektrike za 66 km, zdaj je ima za 74.
Torej se polni.
Ne, tudi Ewanov se je nehal polniti.
38 %. Počasi se polni.
Sem se že ustrašil.
Veste, zlahka se ustrašim.
In to je nekaj, česar sem se moral spet navaditi na teh potovanjih.
Prepustiti se moram, ker ne morem vplivati na razplet.
Na nič ne morem vplivati.
Pa bi vseeno rad poskusil.
Kaj pa vem.
Zelo težko...
se je prepustiti.
Odšla sva k motorjema in akumulator je pri obeh čisto prazen.
-Nič. -Nič.
Prižgi. Nič.
Zaslon je prazen. Odklopila sva ju, pa nič.
Čisto nič.
Daleč od omrežja sva. To je najina najhujša môra.
Dve stvari sta. Ta ogromni akumulator...
...shranjuje elektriko, ki poganja motor.
Ta majhni akumulator zadaj
pa napaja luči in električno opremo.
Verjetno tudi zaslon spredaj.
Mogoče je prazen 12-voltni akumulator,
zato je zaslon temen.
Zagnati ga moram od zunaj
in potem bova lahko zagnala motor.
Če bo zaslon delal, bo znano stanje velikega akumulatorja.
Če od zunaj zaženeva malega,
bo na zaslonu morda pisalo, da je veliki akumulator poln.
Charley snema pokrov z 12-voltnega akumulatorja.
Vsi električni motorji in avtomobili morajo imeti 12-voltni akumulator,
ki napaja nekatere stvari.
Da ob okvari lahko prižgeš opozorilne utripajoče luči.
Morda je samo to.
No, zagnala ga bova od zunaj.
Njegov avto bi rad uporabil.
-Čigav je? Gostov... -Ja.
Ojej, upam, da ga nisva prebudila.
Električni motor morava zagnati od zunaj.
Stara šola. Poglej.
Poglej, kako majhen je 12-voltni akumulator.
Nekdo je nanj napisal "napolnjen". Kakšna ironija!
Ewan, najprej rdeči kabel.
Zvežem s plusom.
Samo hipec.
-Ewan, si pripravljen? -Ja.
-Lahko? -Ja.
Ena, dve, tri.
-V redu. -Ja.
Zdaj imam elektriko.
-Je v redu? -Samo hipec.
Pomotoma sem ga ugasnil.
-Luči gorijo. -Ja. Imava 70...
Elektrike je za 76 km.
To! Na konju sva.
Vse je rešeno.
Hehej!
Ewan, zdaj pa še tvoj motor.
Pravi, da 39.
-Kaj? -Ja. Saj je v redu.
-Jaz imam 47. -76 kilometrov.
-Mislil sem, da 47 %. -Ne. Milj.
-To! -Oba imata 76 km.
To je super.
-Odlično. Hvala. -Lahko nadaljujeva.
Lahko odpeljeva.
Odpravljanje težav je prijetno. Dober občutek.
Tudi prekinitve so del poti.
Za 76 kilometrov. Dovolj, da prideva do meje.
Ewan, mogoče bi jim morala sporočiti.
Ne gre. Ni signala.
-V redu. -Uporabiva satelitski telefon.
Najprej moram ugotoviti, kako se prižge.
-Ne. -Ne.
Imava opremo, znanja pa ne.
-Imajo ščitnik... -Gumb za vklop je zgoraj.
Uspelo ti je.
In to je bilo vse.
Satelitski telefon naj bo vedno napolnjen.
Se kdo spomni, kako se uporablja?
Živjo. Me slišite?
60 KM JUŽNEJE
Charley, ponovi. Nisem slišal.
Je bil res Charley?
Tako je pisalo.
Počakaj.
Ali...
Ne vem, kako deluje.
Moraš stiskati gumb?
Ja, pritisneš na gumb
in naprava ti pove, kdaj lahko začneš govoriti.
Na gumb moraš pritiskati ves čas.
Na srečo sem poslušal razlago.
Dobro, lahko odpeljeva.
Elektrike imava za 76 km.
-Prišla bova do meje. -V redu.
Odlično. Se vidimo tam.
-Električno vozilo je... -Lahko greva.
Nekaj povsem drugega. Res!
Na potovanjih po cesti
smo vsa ta leta imeli za samoumevno,
da bomo lahko natočili gorivo na bencinski črpalki.
Vedeli smo, da bo naporno,
ampak nismo vedeli, da tako.
Nismo še padli v polnitveni ritem.
Smo šele na desetini poti.
Naš prototip lahko naredi največ 322 km,
vendar se sproti učimo.
Tudi avtomobila se. Boljša sta.
Prototipa sta.
Tole je armaturni računalnik.
Tole je obnova.
Pritisnil bom,
da bodo zavorni motorji elektriko vračali v akumulator.
To je vozna višina avta. Nastavljiva je.
Vozimo po nepreizkušenem terenu.
Zelo dobro se obneseta.
Boš ti na čelu?
Prav.
-Pa pojdiva. -Nazaj v Argentino.
Adijo.
-Ne najdem hupe. Tu je. -Pojdiva.
Če bova vozila hitreje, nama ne bo uspelo.
Kot pri avtu na bencin.
Če voziš 160/km, žre gorivo kot nor.
Ker se nista polnila, sva v težavah.
Še vedno imava dolgo pot.
Čez mejo morava nazaj v Argentino.
Kdo ve, koliko bo trajalo.
MEJA MED ČILOM IN ARGENTINO
V redu.
Super je bilo.
LOKALNA ORGANIZATORKA
Ne, lažje bo, ker je samo njegov dokument.
Ni moj. Ne vem, čigav je.
-Charleyjev. -Se mi je zdelo.
-Tukaj? -Sosednja vrata.
-Sosednja vrata? -Ja.
Charley, saj ne tihotapiš piškotov v Argentino, kajne?
Moji piško... Ukradli so mi jih.
Kaj? Kako?
-Kaj? -Si jih razdal?
Ne, videl sem, da je tam.
Obrnil sem se in so izginili.
-Rekel je: "Na, vzemi." -Jaz sem ga vzela.
-Ne. -Res?
Postregel sem si. Nisem vedel, da so tvoji.
Gracias. Hvala.
Spet Argentina.
Pred 200 leti so bili
Argentina, Čile in Peru deli španske kolonije.
Osamosvojili so se med vojnami v Latinski Ameriki.
Do hotela v El Calafatu je še 160 km.
MEJNI PREHOD
Naglo se mrači.
Tema naju ne sme ujeti sredi ničesar.
Ne v tem mrazu.
Poklicala sva za dizelski agregat, da napolniva električna motorja.
Da bova prišla do mesta.
Drugačne rešitve ne poznam.
Na tem so nalepke bencinske črpalke. Poglej.
Vse prekrivajo.
Motor moram priklopiti.
Ne morem ves dan mlatiti prazne slame s tabo.
Čas polnjenja je ura in 55 minut.
Še nama lahko uspe do hotela.
-160 km bi prevozila... -V največ treh urah.
V treh urah.
Prišla bi ob 21. uri. Mrzlo bo.
Po sončnem zahodu bo ledenica.
Vremenska napoved. Ob 21. uri bo nič stopinj.
V redu.
Po 22. uri pa se bo spustilo pod ničlo.
Lahko prespimo tukaj.
To je druga možnost.
Ima kalorifer.
-Šlo bi. -Gremo za vami?
Ja. Če kdo umre, ga spraskajte s cestišča...
-In pošljite domov. -Prav.
Poglej, motorja imata dobre luči.
No, današnja misel?
Samo polnitev pri 120 voltih. Ampak...
Prišla bova v hotel.
Vsa oblačila sem oblekel. Mišelinko sem.
Mislil sem že, da ne bom več vozil v mrazu,
potem pa sem sem prišel pozimi.
Pa dajmo.
Charley, na pomoč!
Vse je v redu.
-Oprosti. -V redu.
-Pojdimo. -Ja.
Cesta do El Calafata je makadamska...
158 KM DO EL CALAFATA
Samo na koncu je asfaltirana.
No, zanimivo bo.
Če bova prehitra, bova izpraznila akumulator, če bova prepočasna,
pa naju bo zeblo ko psa, ko bo temperatura padla pod ničlo.
Sonce bo zašlo čez slabo uro.
Prav to sva si prepovedala.
Oditi, kadar veva, da bo le stežka uspelo.
Av, preveč razbrazdano je.
Jezus. Ubogi Charley. Noga ga mora boleti.
Makadam je slabši, kot sem mislil.
V temi težko vidiš izbokline. Prav nič prijetno ni.
Na srečo zaradi mesečine vidiva skozi zatemnjeni vizir.
Samo cesto morava poiskati.
Za las.
Ja, za las.
To je ura, ko so na cesti živali.
Upam, da ne bo nanjo stopila kakšna lama.
Poglej oblak na levi. Charley, oprosti, poglej.
Vau.
Ne vem, kaj je to, ampak je noro.
V daljavi so velike svetle luči.
Cesti se približujeva.
Se?
-Mislim, da ja. Ne vem. -O, ja!
Mislim, da je to cesta.
Cesta je.
Gladka kot dojenčkova ritka.
97 KM DO EL CALAFATA
Veter se je dvignil.
Peklenski mraz je.
Nič stopinj je,
ampak zaradi vetra je kot minus deset.
Prsti na nogah so mi odreveneli.
Po kolikšnem času dobiš ozebline?
Še 27 km do cilja. Akumulator je že precej prazen.
Samo še malo. Zmogla bova.
Pred sabo vidim luči.
Hej, tam je!
El Calafate.
Za las mi bo uspelo.
Mogoče v prostem teku.
Jezus, komaj čakam, da si ogrejem prste.
LEDENIK PERITO MORENO, ARGENTINA
Včeraj je bilo tako naporno, da bova danes počivala.
Si nabrala moči.
Življenje je prav naporno, če nisi na motorju.
Si je pa fino pretegniti krake.
Biti turist.
Osupljivo!
Veličastno.
Vau.
-Lepa ledena gora. Poglej. -Res je čedna.
Vedno rečejo, da sta dve tretjini pod vodo.
Da vidiš samo vrh ledene gore.
Od tod rek: "To je samo vrh ledene gore."
-Kakšne barve! O, bog. -Noro.
Visok je približno 90 metrov.
Tukaj ne bova nič izvedela.
Za pripovedovalca bi lahko dobila Attenborougha.
Ja, vsaj za ta del.
Tu sva. Poglej.
Imenitno.
Hvala.
"Narodni park ledenikov
je na jugozahodu province Santa Cruz v Argentini.
Obsega približno 7270 kvadratnih kilometrov."
Gromozansko veliko ledu.
-To je... -Nič čudnega, da je tu tako mrzlo.
Največje polje ledu za južnim tečajem.
"Park so ustanovili, da bi ohranili velik del
ledeniških gozdov v južnem delu Andov."
-Ledeniški gozdovi. -Ja.
Kul, ni res?
"Največji park na zavarovanih območjih v Argentine." Tu sva.
Ledena gora.
-O, bog! -Reši se, kdor se more!
V redu, Leo.
Vau.
Srečo imava, da to vidiva.
Ja, veliko.
Poskusil bom ustvariti malo izolacije.
Imam medicinsko odejo. Reševalno plahto.
-Velika je. -Ja.
Ogromna je.
Takole.
Tole odrežimo.
Dobro je.
-Ja. -Ni problema.
Fino bi bilo,
če bi nekaj dni minilo brez večjih zapletov.
To bi bilo zelo lepo.
Poznaš tisto o rokavicah? Moj oče...
Mislim, da je iz časov dvobojev.
Ko si nekoga izzval na dvoboj,
si ga očofal z rokavico, to pa potem vrgel na tla.
In...
Če si jo moral pobrati ti,
nasprotnik ni sprejel dvoboja.
S tem te je osramotil.
Če je pobral rokavico in ti jo vrnil,
pa je dvoboj sprejel.
Zato...
Če izpustiš rokavico,
je ne smeš sam pobrati. Oče pravi, da to prinaša smolo.
Na teh potovanjih ti rokavica pade na tla večkrat na dan.
Smolo preženeš, če z obema nogama stopiš nanjo. Ali se je vsaj z obema dotakneš.
Če me boste videli početi tole...
Tega ne počnem, ker sem nor, ampak zaradi očeta.
Hvala, ati.
Ko mi vsaj ne bi povedal.
Danes greva v Tres Lagos, majhen kraj sredi ničesar.
ČILE - ARGENTINA
No, ne, če tam živite,
ampak to je majhen kraj, oddaljen približno 160 km.
Tam je hostel s polnilnikom.
Tu sva. V vetrovni, ledeno mrzli pokrajini.
Ampak samo še malo,
pa bova v kavarni pila kavo in se grela.
-Živjo. -Živjo, kolega.
Mislim, da...
Avto prihaja naproti.
Posnetek je pomembnejši.
Danes uživam.
Gledam Charleyja, ki vozi pred mano,
in razmišljam o krajih,
v katerih sem ga videl na motorju.
Lepo se je voziti z njim.
Vesel sem. Zadovoljen.
Območju pravijo patagonska stepa.
Zelo suha in sušna puščava.
Hej, poglej. Osupljivo.
Krompirček bi.
-Ja. -Za tri.
Tukaj smo se ustavili na malici ker
sta semkaj iz ZDA menda prišla Butch Cassidy in Sundance Kid
in se skrivala kakšen mesec.
Nato sta se začela vračati.
V Boliviji ju je ubila bolivijska vojska.
To je bil Butch Cassidy, to pa Sundance Kid.
To pa njuni pajdaši, prave barabe.
Samo še malo. Še 5,5 km do Tres Lagos.
Bolnišnica, kamp, wi-fi. "Hostel Hosteria."
To je to.
Pridi. Pokazal ti bom, kje...
Tukaj sva. Poglej.
Majhna je, vendar je najina.
Charley bo spal tu spodaj.
Ewan je rekel, da bo spal na zakonski postelji.
-To je rekel. -Ni res.
Rekel sem...
"Kje bi rad, da spim?"
Današnjega dne se veselim. Vožnja bo dolga.
274 km. Najdaljša do zdaj.
Lepo bi bilo prevoziti konkretno razdaljo.
Sončna očala moram vzeti ven.
V oči nam bo bleščalo sonce.
Nadaljujeva pot.
Zapuščava Tres Lagos.
Do Las Horquetas, kjer bova prenočila, morava prevoziti več kot 160 km.
Izziv se nadaljuje. Zapustila sva Tres Lagos.
Imava čelni veter.
Pot je dolga 160 km, midva pa imava elektrike za 134 km.
Zakaj je danes tako drugače? Ne razumem.
Dilema je še hujša,
ker je motorja krasno voziti.
Ne premetava naju. Nista kriva motorja.
Tako je pač z akumulatorji. Velja za vse motorje.
Tako velik shrani le toliko elektrike.
Preprosti fizikalni zakoni.
Prišla sva.
Vesel bi bil, če bi spala ločeno.
Zunaj na mrazu si? To pa ni lepo.
Pri nas doma te ne bi pustili zunaj.
Postlali bi ti pred kaminom.
Zunaj je bil psiček, ki je drgetal od mraza.
Rad bi ga odpeljal v hišo.
Mislila sva, da ne sme. Potem pa je moški vprašal,
ali bi psu dovolila v hišo, ker ga zebe.
Rekla sva, da sva mislila, da on ne dovoli.
Ni hotel vstopiti, ker je...
Mislil je, da bo v težavah.
-Pridi! -Saj zmoreš!
Malček.
Ja.
Lepo. Vesel sem, da je notri.
Bal sem se zanj, ker je drgetal.
Na Škotskem imamo v nogavici nož, ko nosimo kilt.
Zelo podoben je temu.
Ta nož je orodje.
UPRAVNIK
Ne, hija.
To je... Nož za zrezke.
Ampak ročaj je podoben...
Imenujemo jih sgian-dubhi.
Tak zaklopec ima.
-Damo ga v nogavico. -Ewan, darilo zate.
-Nož je zate. -Ne.
-Sprejmi darilo. -Ja?
-Nož je zate. -Ja.
V zameno je ta kovanec zame.
-Prav. -Vzemi.
Na Škotskem imamo vražo...
-Ja. -Če daš nekomu nož,
ti mora on dati novec, da prežene smolo.
-Sicer se porežeš. -V redu.
-Izvoli. -Zate.
Gracias, señor. Hvala.
-Ko bom nosil kilt, ga bom dal v nogavico. -Zelo lepo, hvala. Gracias.
Še nekoliko polen moram naložiti.
Resno?
Tako to počnemo. Vlij kerozin.
Previdno. Lahko?
Uf. Pazi na lase.
V redu.
Ja.
Gracias.
V velikem zaostanku sva.
Niti 1600 km še nisva prevozila.
-Ne. -Mogoče.
-Nisva? -Dvomim.
Potujeva... To je drugi teden.
Pa je pred nama še kakšnih 24.000 km.
Pridružite se nam prihodnji teden, ko bomo govorili o razdalji.
Ja. Vidiš.
Ne vem, kaj naj rečem.
Ljudi nočem odvrniti od električnih motorjev, ker so krasni.
DNEVNIŠKA KAMERA
Ampak niso še za velike razdalje.
Zelo omejena sva.
Vsem sva rekla, da bova tako potovala.
Mraz je, zato bova motorja umaknila v hišo.
Naj se ogrejeta.
Pokrila ju bova z odejo.
Sinoči sva motorja umaknila v hišo,
da sta bila na toplem.
Všeč jima je bilo. Večji doseg imata.
Veliko večji.
Se pač učiva.
Če sta motorja topla,
je električen pogon mogoč.
Me razumeš?
Še pet kilometrov, pa bova v omrežju.
Potem se bova usedla,
jaz pa bom s kavo poskusil pogreti premrle prste.
Prevedla Polona Mertelj