אנחנו הולכים לרכוב 21,000 ק"מ דרך 13 מדינות.
מאושואיה, הלוך וחזור בין ארגנטינה וצ'ילה, למדבר אטקמה,
משם ללה פז לפני שנחצה את אגם טיטיקקה
ונמשיך לאורך האנדים לקולומביה, משם לפנמה,
דרך מרכז אמריקה ומקסיקו, עד שנגיע ללוס אנג'לס כעבור מאה יום.
- ראס מלקין, במאי-מפיק -
ניתן להם מצלמות וידאו,
ויהיו להם גם מצלמות עם מיקרופונים על קסדות הבטיחות
כד שיוכלו לצלם את עצמם בדרך.
זה כביש? אלוהים אדירים.
- דיוויד אלכסניאן, מפיק-במאי -
על אופנוע שלישי
ירכב קלאודיו, הצלם שלנו.
בנוסף, ראס ואני ניסע בשני טנדרים חשמליים
יחד עם הצלם ג'ימי,
ועם אנתוני וטיילור שיעזרו גם בלוגיסטיקה.
אני אצלם אותם מהטנדרים
ונחבור אליהם בגבולות.
אבל חוץ מזה, האופנועים יהיו לבדם בשטח.
אונאיסין, צ'ילה -
איזה לילה.
חיברנו את האופנועים וזה לא עבד.
- יומן מצלמה -
לא היה מתח גבוה מספיק כדי להטעין את שני האופנועים.
אז התקשרנו לחבר'ה ואמרנו, "תביאו את הגנרטור."
קצת אחרי 7:00 חיברנו את האופנועים
ותודה לאל, הם התחילו להיטען.
התבאסתי קצת שנאלצנו להטעין מגנרטור הדיזל.
אבל אנחנו חייבים לזוז בסביבות 11:00
כי יש רק מעבורת אחת שיוצאת מארץ האש היום,
ואם נפספס אותה... נצטרך לחכות עד מחר...
וזה רק יעכב אותנו יותר.
זה המקרה הראשון של אי-טעינה, נכון?
זה הדוגמה הראשונה למצב שבו דברים לא עובדים
ועד כמה זה תוקע אותנו.
זה מראה כמה לחוץ כל עניין החשמל,
וכרגע זה פשוט מטורף.
- יומן מצלמה -
טוב, צ'רלי, קדימה. בוא ניסע למעבורת.
- עוד 20,550 ק"מ עד לוס אנג'לס -
- השעה 11:00, שלוש שעות עד הפלגת המעבורת -
יש לי טווח של כ-100 ק"מ.
יש לנו נסיעה של 105 ק"מ. אז אולי נצליח.
זה אומר שנוכל להגיע ב-13:30.
והמעבורת יוצאת ב-14:00.
כן, אז ישר נעלה עליה בלי לעצור.
עד כה נסענו רק 380 ק"מ, מאושואיה עד אונאיסין.
- אושואיה - צ'ילה-ארגנטינה -
- הגבול - אונאיסין -
היום אנחנו צריכים לרכוב 105 ק"מ כדי להגיע לפורבניר.
למזלנו, המכוניות הגיעו בלילה
כך שהצוות מחכה לנו עכשיו בנמל
כדי לעלות למעבורת לפונטה ארנאס.
- פורבניר - פונטה ארנאס -
- פורבניר, צ'ילה -
אנחנו בעיר שנקראת פורבניר.
בפורבניר יש מעבורת קטנה ששטה לעיר גדולה.
אני חושבת שזו אחת הערים הגדולות בפטגוניה.
שמה פונטה ארנאס.
נחבור לאופנועים ונשוט לפונטה ארנאס.
אני חייב לשאול אותך מה הטווח שלך, צ'רלי?
זה 87 ק"מ.
בסדר.
מה שלך? -שלי 82.
בסדר.
ואתה יודע מה המרחק לשם?
שמונים ושבעה.
בקצב הזה לא אצליח להגיע.
זה יהיה קרוב. -עדיין נהיה קרובים.
- השעה 13:36, עוד 24 דקות המעבורת מפליגה -
נו כבר, חבר'ה.
זה יואן וצ'רלי.
זה אנחנו.
כולם כבר עלו למעבורת.
האיש הזה יעכב את המעבורת עוד עשרים דקות.
ואנחנו נעלה עליה כי המעבורת הבאה היא רק מחר.
השאלה היא, האם הם יגיעו אלינו לפני שהיא תפליג?
הם פשוט צריכים להזיז את התחת.
עוד שלושה ק"מ.
- עוד 3.2 ק"מ -
נדלקה נורת התראה. טעינה נמוכה.
טעינה נמוכה. -כן.
זה אמור להספיק.
פשוט בפעם הקודמת... זה אמור להספיק.
נראה שהם עשר דקות מפורבניר.
תראו. הם קפצו.
הם נכנסים לפורבניר עכשיו.
בואו כבר.
דייב, הם בפורבניר.
הם לא יותר מחמש דקות בכיוון הזה.
אנחנו כל כך קרובים.
מה זאת אומרת "זהו"?
חמשת האחוזים האחרונים הלכו... ואינם.
אין יותר?
טוב, אז אני אתקדם ואחשוב על תוכנית.
- השעה 13:51, תשע דקות להפלגה -
הנה אופנוע שנוסע מהר. -כן, זה הם.
הם הגיעו. הם הגיעו, חבר'ה.
אבל אני רואה רק אחד.
יואן עצר. הוא תקוע. -לא! מה נעשה?
אנחנו יכולים לגרור אותם? -אני צריך חבל.
אפשר לדבר עם הקברניט ולהגיד לו שאנחנו קרובים,
רק צריכים קצת עזרה. זקוקים לחילוץ.
אפשר לראות את יואן שם. הוא כתם קטן.
הוא לא יכול להתקרב יותר. -טוב.
הבעיה היא שלגרור מישהו על אופנוע זה מסוכן
כי זה מוציא את כל האופנוע מאיזון.
וקל מאוד ליפול מאופנוע ולהיפגע.
אני צריך להיאחז בעמוד המרכזי שלך.
נסעתי פעם במונית בניו יורק,
ומלאך הגיהינום התקרב למכונית.
השחיל את היד דרך החלון
ואמר, "קח אותי למועדון מלאכי הגיהינום."
נהג המונית אמר, "בסדר."
תוריד את השמשה האחורית ואני איאחז בחלון.
סע לאט.
בסדר, לאט. -אולי תחזיק בצד השני, יואן.
לא, אני מחזיק. -אתה מחזיק?
לאט לאט. ככה, יופי.
טוב. -סע.
תגיד לי כמה מהר לנסוע. -קצת יותר מהר.
כן. זה טוב.
טוב, טוב. זה עובד.
כן, זה קשה, אבל אני מחזיק. אני מחזיק.
סע במהירות קבועה, דייב.
כן, זה טוב. שמור על מהירות קבועה. בסדר.
בסדר, אני מחזיק.
אני מחכה לראות אם הם יגיעו מעבר לפינה...
אוי, לא. המעבורת מתחילה לזוז.
נו כבר.
סע, סע, סע.
כשנתיישר, אני אשחרר.
בסדר, דייב, חכה.
טוב. שחרר אותי.
קדימה.
לא ייאמן.
יואן על הסיפון.
אבל אני על המעבורת.
בא לי לחבק אותך.
דיוויד, תודה, אחי. הגיבור שלי, המושיע שלי. אתה בסדר?
כן, אחי. אני אזכור את החרא הזה.
הגענו לפני 14:00? -כן. בעצם לא. כי...
כן, עכשיו 14:00. -שלוש דקות אחרי 14:00. לא רע.
כל הכבוד, יואן. זה היה מדהים. וואו, זה היה...
אנחנו כבר לא בקנזס, מה?
- פונטה ארנאס, צ'ילה -
פונטה ארנאס, הגענו.
- יומן מצלמה -
הנוף הכי יפה שראיתי בחיי מחדר מלון, רק ים ושמיים.
אנחנו יוצאים מפונטה ארנאס ואת היומיים הקרובים נעביר
ברכיבה ברחבי הפארק הלאומי טורס דל פיינה,
שהוא המקום הנידח ביותר בכל הטיול שלנו.
- פארק לאומי טורס דל פיינה -
ודרך אגב,
עכשיו אמצע החורף כאן בפטגוניה.
אני הולך ללבוש את כל מה שיש לי...
- יומן מצלמה -
כי כל כך קר בחוץ.
אז הנה זה. שכבה תחתונה.
גטקעס, חולצת טריקו, גרביים,
מכנסיים מרופדים, ג'ינס, קרדיגן,
ז'קט פוף, מעיל.
- יומן מצלמה -
זאת תחילת ההרפתקה שלנו.
אנחנו לא מומחים לכלי רכב חשמליים.
אנחנו לא מכירים את הטריקים כדי להפיק מהם את המרב,
אבל נלמד.
כפפות, מכנסיים, ז'קט חסין מים.
- טורס דל פיינה, צ'ילה -
אלוהים, איזה נוף מרהיב.
אני אגיד לכם מה זה לא נראה...
חם.
אנחנו מתנתקים מהרשת, ובשביל אופנוע חשמלי זה דבר ענקי.
אנחנו עלולים להיתקע באמצע שום מקום.
אז הישארו איתנו ב-Long Way Up, שני בחורים אבודים בדרום אמריקה.
הנה לאמות.
אומרים שיש עבודות בכביש בעוד כ-15 ק"מ.
זה מה שאני מניח שכתוב שם עם השליטה המדהימה שלי בספרדית.
יש שיקראו לזה ניחוש.
הו, אלוהים. תראה את הכביש הזה. אלוהים!
הנה שלוש הפסגות. לשם אנחנו נוסעים.
נפגוש את רודריגו, שהוא מורה דרך.
תעשייה שלמה התפתחה באזור
בזכות שלוש הארובות האלה שכולם רוצים לטפס עליהן.
הילארי היה הראשון שהצליח בשנות ה-50.
האזור ספוג בהיסטוריה.
שלושת המגדלים מכונים מחטי קלאופטרה,
והפארק הוכרז ע"י אונסק"ו כשמורה ביוספירית.
הלילה אנחנו מקווים ללון במקום ידידותי לסביבה
לרגלי המגדלים.
אני לא מאמין שאקבל בחזרה את התחתונים שלי מחבר שלי בסקוטלנד אחר הצהריים.
הוא אדם כל כך מצחיק, אריק.
הוא התקשר לספר לי שהשארתי את התחתונים בסקוטלנד.
הם כבר היו בכל העולם,
והוא העלה את הרעיון להשאיר אותם איפשהו בצ'ילה
על המסלול שלנו.
זה מטורף, לא?
הנה המחנה שלנו ממול, הכיפות.
ואנחנו ממש באמצע שום מקום.
נקווה שהחשמל יעבוד, חברים.
אנחנו אמורים לשרוד בטבע.
אבל בזכות החבר של יואן,
מצאנו את עצמנו במקום המדהים הזה.
לא ייאמן.
אולי זה האיש שלנו. אולה.
ברוכים הבאים.
חבילה ממר אריק סטיקמן.
בשבילך. -הנה היא.
כן. -בסדר.
הוא היה חבר הכי טוב של יואן בבית הספר. הם היו צמודים ככה...
הוא סוג של ליצן. אין לי מושג מה יש בפנים.
זו חבילת פינוקים.
הנה הם.
זה קורע. -באמת קורע.
מסקוטלנד. -מסקוטלנד.
יואן, אתה פסיכי שקיבלת את האתגר הזה, אבל איזו הרפתקה.
צירפתי כמה סוללות
כתרומה למחסור בנקודות טעינה מכאן עד אל.איי.
לא יודע כמה ק"מ זה ייתן לנו. -לפחות היה שולח סוללות דאבל A.
יש אפשרות לחבר את האופנועים שלנו לחשמל?
- רודריגו, פעיל סביבתי -
מובן שאין לנו...
חשמל? -לא.
כן, בטח. -אכלנו אותה.
יש לנו במכולה ההיא שקעים והכול.
כל אחד יכול לקחת את כל האופניים.
כן.
נראה אם זה עובד, צ'רלי.
כן, תחבר. נראה מה קורה.
זה טוב. כן, זה עובד. לפי מה שכתוב, שבע שעות וחמישים דקות.
, מאיפה מגיע החשמל?
אנחנו מפיקים את האנרגיה שלנו בעיקר ממים,
מנחל ליד הגבעה שם.
אנחנו מייצרים שבעים אחוז מהחשמל רק מהמים האלה.
אני יכול להראות לכם מאחורי הקלעים. -קדימה.
חדר האנרגיה והכול. -כן. זה יהיה מדהים.
זה כאן. זה הלב של כל המקום הזה.
הם אוספים את מי הנחל בראש הגבעה
והם זורמים למטה בצינורות האלה
ולתוך הטורבינות הקטנות.
וזה יוצר חשמל.
עקבו אחרי הכבל הכתום. הוא עולה ונכנס לקיר...
יורד לכאן ומתחבר למצברים הענקיים האלה.
הם גבוהים מאוד ומגיעים עד הרצפה.
כל החשמל של המחנה האקולוגי מגיע מהמצברים האלה.
כך שהאופנועים שלנו נטענים בחשמל בר-קיימא לחלוטין,
חשמל שמקורו במים.
בלי גנרטור, בלי כלום.
וזו הפעם הראשונה. -אני מקווה שזה כך.
היי, קנדרה, אני יואן, נעים מאוד. -נעים מאוד.
- קנדרה, פעילה סביבתית -
מה החלק שלך כאן?
אני בתם של מייסדי המקום ואני עובדת כמדריכה.
כן!
זה החלק בסיור שאשתי הכי אוהבת. היא אובססיבית לגמרי לגביו. קקי.
אתם מריחים? -בהחלט.
מה נכנס לכאן?
שתן? -וקקי.
וקקי? -כן.
הכול מגיע... -הכול מגיע לכאן.
כן, וזו מערכת סינון עם תולעים.
התולעים אוכלות את כל המוצקים.
אנחנו מזרימים כלור למים ולאחר מכן מסננים את הכלור
ומחזירים את המים לטבע.
תראה את זה.
וואו. אז אלה מים צלולים. -כן.
צ'רלי ידגים לנו כמה המים נקיים עכשיו
בכך שישתה מהם למען צופינו בבית.
-צ'רלי. -מי... מי זה צ'רלי?
סליחה.
היה כיף. -וואו, איזה מקום.
איפה צוות ההפקה שלכם?
במקום אחר. -לא ידוע לנו.
באמת?
אין קליטה, לכן אין לנו מושג.
תראו את הנוף שלנו שם, ההרים.
- יומן מצלמה -
די מרשים, לא?
מכל מקום, אני הולך לראות מה עם האופנועים.
מחר יש לנו 270 ק"מ.
רצוי שנהיה בטעינה מלאה כשנצא לדרך.
שיט. אין חשמל בכלל.
זה היה 66 ק"מ. עכשיו זה 74 ק"מ.
יש מגמת עלייה.
עכשיו גם האופנוע של יואן הפסיק להיטען.
הוא ב-38 אחוז. זה עולה לאט.
זה הבהיל אותי קצת.
אני חושב שאני מסווג את עצמי כדאגן.
וזה משהו שאני צריך להתרגל אליו מחדש בטיולים האלה,
פשוט לתת לדברים לקרות, כי אני לא יכול לשלוט בתוצאות.
אין לך שליטה בתוצאות של כלום.
ובכל זאת אתה רוצה לנסות.
לא יודע.
קשה מאוד...
לשחרר.
הוא ניגש לאופנועים, והם... ריקים.
כאן כלום. -כאן כלום.
תניע. כלום.
אין כלום על הצג. ניתקנו אותם. כלום.
ריק לגמרי.
אנחנו כל כך מנותקים מהרשת. זה הסיוט הכי נורא שלנו.
יש שני דברים. במצבר הענקי הזה...
מאוחסן החשמל שמניע את האופנוע.
מאחור יש סוללה קטנה
שמפעילה את האורות ואת כל הציוד החשמלי.
אני מניח שזה כולל את הצג שמלפנים.
ייתכן שסוללת 12 הוולט ריקה,
ולא יכולנו לדעת.
לכן צריך להדליק את סוללת 12 הוולט,
ואז נוכל להדליק את האופנוע.
ואם האופנוע יידלק נוכל לראות את הצג,
ונדע כמה כוח יש במצבר הגדול.
אולי כשנתניע אותו,
האופנוע יתעורר ויראה טעינה של מאה אחוז.
צ'רלי הולך לנסות להסיר את הכיסוי של סוללת 12 הוולט.
בכל אופנוע חשמלי ומכונית חשמלית חייבת להיות סוללת 12 וולט
כדי שהם יוכלו להפעיל דברים מסוימים,
כך שגם במקרה של תקלה, עדיין תוכל להדליק את פנסי החירום.
עם קצת מזל, זו כל הבעיה.
פשוט נתניע.
אני רוצה להשתמש במכונית הזאת.
של מי... היא של אורח או... -של אורח.
אני מקווה שלא הערנו אותו.
אנחנו מתניעים אופנוע חשמלי.
זה כמו בימים עברו. תראה.
תראה כמה היא קטנה, סוללה של 12 וולט.
מישהו כתב עליה "טעון". איזו אירוניה.
יואן, תחבר את האדום קודם.
החיובי מחובר.
חכה רגע.
, מוכן, יואן? -כן.
מוכן? -כן.
אחת, שתיים, שלוש.
טוב. -כן.
הנה הכוח. יש כוח עכשיו.
זה עובד? -חכה שנייה.
כיביתי אותו בטעות.
האורות דלוקים. -כן. אז יש לנו...
יש לנו 76 ק"מ.
יש! זה עובד. הצלחנו.
פתרנו את זה.
היי היי.
עכשיו צריך להתניע את שלך, יואן.
הוא אומר 39.
-מה 39? -זה בסדר.
יש לי 76 ק"מ. -זה מספר הק"מ.
חשבתי שאתה אומר 76 אחוז. -לא, ק"מ.
כן! -לשניכם יש 76 ק"מ.
זה מצוין.
והם מושלמים. תודה. -יש לנו אור ירוק.
אנחנו מוכנים לתזוזה.
איזה כיף לפתור בעיות, לא? תחושת סיפוק.
ההפרעות הן הן המסע, בסופו של דבר.
שבעים ושישה ק"מ, שאמורים להביא אותנו לגבול.
אולי כדאי שנעדכן אותם, כי הגבול...
אי אפשר להתקשר. אין קליטה.
טוב. -נצטרך להשתמש בטלפון הלווייני.
הדבר הראשון שצריך לדעת תמיד הוא איך מדליקים אותו.
לא. -לא.
כל כך משוכלל ואין מושג כלל.
יש עליהם כיסוי שלא ממש...
כפתור ההפעלה למעלה.
הנה הוא.
זה הכול.
תמיד שמרו את הטלפון הלווייני שלכם טעון לגמרי.
מישהו זוכר איך משתמשים בדבר הזה?
היי, חבר'ה. מישהו שומע אותי?
- שישים ק"מ דרומה -
צ'רלי, חזור שנית. לא שמעתי.
בטוח שזה היה צ'רלי?
כן, מופיע השם צ'רלי.
- טיילור -
חכה רגע.
אני...
אני לא יודע איך הוא עובד.
לוחצים על הכפתור ברצף?
נכון. תלחץ על הכפתור,
ואז הווקי טוקי יגיד לך מתי אתה יכול להתחיל לדבר.
ואז תלחץ עליו עד שתגמור לדבר.
מזל שהקשבתי כשהם הסבירו לנו.
טוב, אנחנו מוכנים לתזוזה.
יש לנו טווח של 76 ק"מ
ונוכל להגיע לגבול. -מוכנים לתזוזה.
מעולה. אז נתראה שם.
רכב חשמלי... -אפשר לזוז.
הוא סיפור שונה. ממש שונה.
כשאתה על הכביש,
אתה מקבל כדבר מובן מאליו את כל השנים
שיכולת פשוט להיכנס לתחנת דלק ולמלא את המכל.
אפילו לפני טיול כזה, אתה יודע שתיקלע למאבק הזה,
אבל אתה לא מבין את זה עד שאתה בתוכו.
עדיין לא נכנסנו לקצב ההטענה של הטיול,
אבל עברנו רק עשרה אחוז ממנו.
הטווח המרבי של האבטיפוס שלנו הוא כ-320 ק"מ לטעינה,
אבל אנחנו לומדים תוך כדי תנועה.
המכוניות לומדות, המכוניות משתפרות.
אלה אבות טיפוסים של מכוניות.
זה נראה כמו לוח מחשב מצוין,
זה סוג של רגנרטור.
מדליקים אותו כדי שהבלימה...
המנועים הבולמים מזרימים חשמל מחדש ל...
זה גובה המרכב של הרכב. לאיזה גובה אתה רוצה לכוון אותו.
כי אנחנו נוסעים על קרקע שהם מעולם לא נסעו עליה.
הם נוסעים ממש מעולה.
אתה תוביל בראש, אדוני?
כמובן.
טוב, זזנו. -חזרה לארגנטינה.
להתראות.
אני לא מוצא את הצופר. הנה הוא. -זזנו.
אם ניסע מהר יותר, אני לא חושב שנספיק.
כמו במכונית על דלק.
אם תישאר במהירות 160 קמ"ש, ייגמר לך הדלק.
אתמול לא הטענו וזה דפק אותנו מאוד.
יש לנו עוד דרך ארוכה,
ואנחנו צריכים לעבור את הגבול בחזרה לארגנטינה,
ומי יודע כמה זמן זה ייקח.
- גבול צ'ילה-ארגנטינה -
בסדר.
נהנינו מאוד כאן.
- נטי, מפיקה מקומית -
לא, זה יהיה קל יותר כי זה רק המסמכים שלו.
היא לא שלי. אין לי מושג של מי היא.
של צ'רלי. -תיארתי לעצמי.
זהו? -כן, לדלת הבאה.
לדלת הבאה? -כן.
אתה לא מבריח עוגיות לארגנטינה, נכון, צ'רלי?
העוגייה שלי... מישהו גנב לי את העוגיות.
איך זה?
מה? -מה?
מה? -חילקת אותן?
לא. ראיתי אותה שם.
הפניתי את הגב והיא נעלמה.
הוא אמר, "הנה, קח." -אני לקחתי אותה.
לא. -את לקחת אותה?
הרשיתי לעצמי לקחת אותה כי לא ידעתי שהיא שלך.
גרסיאס. תודה רבה.
שוב ארגנטינה.
לפני מאתיים שנה,
ארגנטינה, צ'ילה ופרו היו אזורים במושבה הספרדית,
ויצאו לחופשי במהלך מלחמות העצמאות של אמריקה הלטינית.
יש לנו עוד 160 ק"מ עד למלון שלנו באל קלאפאטה.
- גבול צ'ילה-ארגנטינה -
כיוון שהחושך יורד מוקדם,
לא נסתכן בכך שניתקע בחוץ באמצע שום מקום.
לא בקור הזה.
נצטרך להביא גנרטור דיזל
כדי להטעין את האופנועים החשמליים,
כדי שנוכל להגיע לעיר.
לא יודע מה עוד אפשר לעשות.
יש כמה מדבקות בתחנת הדלק הזאת. תראו.
אי אפשר להסתכל החוצה בגלל המדבקות.
אני צריך לחבר את האופנוע.
לא יכול לעמוד כאן לפטפט איתכם כל היום.
זמן מילוי משוער, שעה ו-55.
אם ניזהר, נספיק להגיע למלון.
ניסע 160 ק"מ ב... -שעתיים וחצי, שלוש.
שלוש שעות.
זה ב-21:00. יהיה קר.
כשהשמש שוקעת, נהיה קור כלבים.
תחזית מזג האוויר. ב-21:00 עדיין יהיו אפס מעלות.
בסדר.
ומ-22:00 והלאה, מתחיל להתקרר.
או שנישאר כאן כולנו.
זו גם אפשרות.
יש תנור חימום.
אפשר לעשות את זה, נכון? -אם נמשיך...
כן. ואם אחד מאיתנו ימות, תוכל להתקפל,
לשלוח אותנו הביתה. -כן. בסדר.
יש לנו פנסים טובים.
אז מה המחשבה להיום?
בסדר, טעינה רק ברמה 1, אבל...
להגיע למלון.
אני לובש כל מה שיש לי. אני האיש של מישלן.
בדיוק כשחשבתי שימי הרכיבה שלי בקור נגמרו,
הייתי צריך לבוא לכאן ולרכוב בחורף.
זזנו.
צ'רלי, צ'רלי, הצילו.
אני בסדר.
סליחה, אחי. -טוב.
קדימה. -קדימה.
הדרך לאל קלאפאטה כמעט כולה חצץ...
- עוד 158 ק"מ לאל קלאפאטה -
וסלולה רק לקראת הסוף.
זה יהיה מעניין.
אם נרכב מהר מדי, הסוללות יתרוקנו,
ואם ניסע לאט מדי,
אנחנו עלולים לקפוא מקור כשהטמפרטורה תרד מתחת לאפס.
יש לנו רק חצי שעה עד השקיעה.
זה מה שאמרנו שאסור לנו לעשות,
כלומר, לצאת לדרך כשברור שבקושי נספיק להגיע.
אאוץ'. יותר מדי קפיצות בדרך.
צ'רלי המסכן. הדרך הזאת לא טובה לרגליים שלו.
יש יותר חצץ על הדרך מכפי שקיוויתי.
קשה לראות את התלוליות בחושך. לא כיף במיוחד.
היה לנו מזל עם הירח כי מגני הפנים שלנו קצת מלוכלכים.
אנחנו צריכים רק למצוא את הכביש ההוא.
זה היה קרוב.
כן, זה קרוב.
כי זו השעה לדריסת בעלי חיים.
אני רק מקווה שלא תופיע לאמה, זה הכול.
תראה את הענן מצד שמאל. צ'רלי, סליחה, תסתכל עליו.
וואו.
לא יודע מה זה. זה מדהים, לא?
יש אורות גדולים חזקים במרחק שם.
אני מאמין שהכביש כבר קרוב.
באמת?
נראה לי. לא יודע. -אה, כן, כן.
אני חושב שזה הכביש.
זה הכביש.
חלק כמו תחת של תינוק.
- עוד 97 ק"מ לאל קלאפאטה -
יש קצת רוח עכשיו.
קר כאן.
הטמפרטורה היא אפס,
אבל עם אפקט נשיבת הרוח, ההרגשה היא של מינוס עשר.
נורא קר לי בבהונות עכשיו.
תוך כמה זמן נוצרת כוויית קור?
יש לנו עוד 27 ק"מ, אין לי עוד הרבה חשמל.
כמעט הגענו. אני מרגיש את זה.
נדמה לי שאני רואה אורות.
הנה זה.
אל קלאפאטה.
נגיע בדקה התשעים.
ייתכן שאצטרך להתגלגל פנימה.
קשה לי לחכות עד שהבהונות שלי יתחממו מחדש.
- קרחון פריטו מורנו, ארגנטינה -
אתמול היה מעייף כל כך, שהחלטנו לקחת יום מנוחה
כדי למלא את המצברים שלנו.
די מעייף לא לעלות על האופנוע יום שלם. זה מתיש.
אבל נחמד שיש יום חופשה כדי להסתובב.
להיות תיירים.
זה מדהים.
זה באמת מרשים.
וואו.
איזה קרחון נחמד. תראה. -כן, קרחון יפה, מה?
תמיד אומרים שהם גדולים פי שניים מתחת למים, לא?
אפשר לראות רק את... קצה הקרחון.
בגלל זה אומרים, "זה רק קצה הקרחון."
תראה את הצבעים. -מדהים.
תשעים מטר גובה, פחות או יותר.
אני מניח שאם נעמוד כאן, לא נקבל שום מידע.
תמיד נוכל להביא את אטנבורו כקריין.
כן, תוסיף קריינות לקטע הזה.
הנה. תראה.
זה מעולה.
תודה.
שמורת הטבע של הקרחונים
נמצאות בדרום מערב מחוז סנטה קרוז, ארגנטינה.
היא משתרעת על שטח של 7,270 קמ"ר.
זה המון קרח.
זה... -לא פלא שקר כאן כל כך. אלוהים...
שדה הקרח השני בגודלו בעולם אחרי הקוטב הדרומי.
השמורה הוקמה כדי לשמר חלק נרחב
מיערות הקרחונים של הרי האנדים הדרומיים.
יערות קרחונים. -כן.
די מגניב, לא?
הפארק הגדול ביותר במערכת האזורים המוגנים של ארגנטינה.
קרחון.
אלוהים אדירים. -כל אדם לעצמו.
בסדר, לאו.
וואו.
אנחנו בני מזל, לראות דברים כאלה, לא?
כן, מאוד.
בוא ננסה ליצור בידוד.
יש לי שמיכה רפואית, סדין חירום.
הוא גדול. -הוא גדול.
הוא ענקי.
ככה.
אולי נחתוך את זה.
לדעתי, זה נראה טוב.
טוב. -אין בעיה.
יהיה ממש טוב עכשיו
אם יהיו לנו כמה ימים בלי שום תקלה.
זה יהיה ממש נחמד.
מכיר את סיפור הכפפות? אבא שלי...
אני חושב שמקורו בימים של הדו-קרב.
כשהיית מזמין מישהו לדו-קרב,
היית סוטר לו על הפנים עם הכפפה שלך ומשליך אותה לאדמה.
ו...
אם הרמת אותה בעצמך,
פירוש הדבר שהצד השני לא קיבל את האתגר,
וזה משפיל אותך, אני מניח.
כי אם היריב הרים את הכפפה שלך והחזיר לך,
הרי שהוא הסכים לדו-קרב.
לכן אני מניח...
אם אתה מפיל את הכפפה,
אסור לך להרים אותה בעצמך. אבא שלי אמר שזה מביא מזל רע.
בטיולים כאלה זה קורה כל יום, ופעמים רבות ביום, שנופלת כפפה.
הוא אמר שמה שצריך לעשות נגד המזל הרע
זה לעמוד עליה או לפחות לגעת בה בשתי הרגליים.
אז אם תראו אותי עושה את זה...
זה לא משום שאני מטורף. זה בגלל אבא שלי.
תודה, אבא.
הלוואי שלא היית מספר לי את זה.
היום אנחנו נוסעים לטרס לאגוס, שהוא חור קטן ונידח.
- אל קלאפאטה -
אני בטוח שהוא לא חור בעיני מי שגר בו,
אבל זו עיירה קטנטנה בגודל ק"מ וחצי בערך.
ויש שם אכסניה, ויש שם מטען.
אנחנו רוכבים בנוף סחוף רוחות, שהוא קר יותר מלב של מכשפה.
אבל אני מניח שבעוד זמן לא רב
נגיע לאיזה בית קפה ונוכל לשתות קפה ולהתחמם קצת.
שלום. -שלום, אחי.
אה, אני אומר.
מכונית מתקרבת.
הצילום חשוב יותר.
נהניתי היום.
אני מסתכל על צ'רלי שרוכב לפניי
וחושב על כל המקומות
שבהם ראיתי את התמונה הזאת שלו על האופנוע שלו
ופשוט כיף לרכוב איתו.
אלה ימים מאושרים.
האזור הזה ידוע כמדרגה של פטגוניה,
שהיא למעשה מדבר שומם וצחיח.
תראה את זה. פשוט מהמם.
צ'יפס.
כן. -לשלושה.
במקום הזה עצרנו לאכול צהריים...
- לה לאונה, ארגנטינה -
כי מתברר שבוץ' קסידי וסנדאנס קיד הגיעו לאזור הזה
כל הדרך מארה"ב, והתחבאו כאן במשך כחודש.
בסופו של דבר, בדרכם חזרה
הם נהרגו בבוליביה מידי הצבא הבוליביאני.
זה בוץ' קסידי וזה סנדאנס קיד,
ואלה החסידים שלו, והם היו ילדים רעים.
כמעט הגענו. עוד 5.5 ק"מ עד טרס לאגוס.
בית חולים, קמפינג, ויי-פיי, אכסניית "הוסטריה".
זה המקום.
בוא, אראה לך איפה אנחנו...
- טרס לאגוס, ארגנטינה -
הגענו, תראה.
הוא קטן, אבל הוא שלנו.
צ'רלי יישן למטה.
יואן נכנס ואמר, "אני במיטה הזוגית,"
זה מה שאמר. -לא נכון.
נכנסתי ושאלתי...
"איפה אתה רוצה שאישן?"
התוכנית להיום. יש לנו די הרבה שעות רכיבה.
מאתיים שבעים וארבעה ק"מ, אולי היום הכי ארוך עד כה.
יהיה נחמד לנסות לצבור קילומטראז' מכובד.
אצטרך להוציא את משקפי השמש שלי.
נראה שאנחנו הולכים לרכוב מול השמש.
קדימה ולמעלה.
אנחנו יוצאים מטרס לאגוס.
היום נצטרך לרכוב יותר מ-160 ק"מ כדי להגיע למקום העצירה של הלילה, לאס הורקטאס.
הדרמה נמשכת. הרגע יצאנו מטרס לאגוס.
יש לנו קצת רוח נגדית.
עוד 160 ק"מ ליעד, ויש לנו טווח של 133 ק"מ.
למה זה כל כך שונה היום? אני פשוט לא תופס.
והדילמה מחריפה
בשל העובדה שהאופנועים פשוט נפלאים לרכיבה.
הרכיבה חלקה ונעימה, והאופנועים לא אשמים.
זה המצב בכל הקשור לטעינה, וזה נכון לכל אופנוע.
יש כמות מוגבלת של חשמל שאפשר להכניס לסוללה בגודל הזה.
וזהו. זה עניין של פיזיקה.
- לאס אורקטאס, ארגנטינה -
הגענו.
יהיה נחמד אם נקבל חדרים נפרדים הלילה.
אתה כאן בקור? זה לא הוגן. לא יפה.
במקום שאני בא ממנו, לא היית נשאר בחוץ.
היית יכול להתכרבל מול האח.
היה שם כלבלב קטן, רועד מקור.
הייתי מכניס אותו לו יכולתי.
חשבנו שאסור לו להיכנס. ואז האיש ניגש אלינו ושאל,
"אכפת לכם שנכניס את הכלבים, כי קר להם?"
ואנחנו אמרנו, "אתה צוחק? חשבנו שאתם לא מרשים."
ואז הוא לא רצה להיכנס כי הוא חשב...
הוא חשב שהוא יסתבך.
בוא. -אתה מסוגל.
איש קטן.
כן.
זה טוב. אני שמח שהוא בפנים.
דאגתי לו שם בחוץ, רועד מקור.
בסקוטלנד אנחנו נושאים סכין בגרב כשאנחנו לובשים חצאית,
והוא דומה מאוד לסכין הזה.
הסכין כאן הוא כלי עבודה.
- מיגל אנחל, מנהל -
לא, בתי.
הוא דומה יותר לסכין סטייקים.
אבל הידית די דומה...
אנחנו קוראים לו סגיאן-דוב.
יש לו לשונית מתכת כאן.
בגרב.
יואן, זו מתנה בשבילך.
הסכין בשבילך. -לא.
קח את המתנה. -כן?
הסכין בשבילך. -כן.
בתמורה, המטבע בשבילי.
טוב. -קח.
אני מסקוטלנד, ויש אמונה טפלה...
כן. -שאם אתה נותן למישהו סכין,
הוא צריך לתת לך מטבע וזה מבטל את המזל הרע.
אחרת, אתה עלול להיחתך, או משהו. -טוב.
אתן לך את זה. -הוא בשבילך.
גרסיאס, סניור. תודה.
כשאלבש את החצאית שלי, הסכין יהיה בגרב.
יפה מאוד מצדך, תודה. גרסיאס.
צריך להוסיף עצים לאח.
אתה בטוח בקשר לזה?
או-או. כך אנחנו עושים את זה. שופכים נפט.
זהירות. מוכן?
ווף. תיזהר על השיער.
בסדר.
כן.
גרסיאס.
אנחנו באיחור יחסית לאיפה שהיינו אמורים להיות.
אני אפילו לא יודע אם עשינו כבר 1,600 ק"מ.
לא. -אולי.
לא? -אני חושב שלא.
אנחנו בדרך כבר יותר משבוע,
ויש לנו 24,000 ק"מ... בערך.
היו איתנו בשבוע הבא כשנדבר על קילומטראז' וטווחי נסיעה ב-Long Way Up.
כן, זהו זה.
הממ. אני לא יודע מה לומר, צ'רלי.
לא רוצה להניא אנשים מלהשתמש באופנועים חשמליים
כי אני חושב שהם מדהימים.
- יומן מצלמה -
פשוט בינתיים קשה לרכוב עליהם את המרחקים הגדולים האלה.
אנחנו תקועים בפינה.
אמרנו לכולם שנעשה את זה באופן הזה.
בגלל הקור, הרעיון היה להכניס את האופנועים לבית,
לתת להם להתחמם ואז לסיים מחר.
כסה אותם בשמיכה או משהו.
אחסנו את האופנועים בפנים אמש
ושמרנו קצת על החום שלהם.
נראה שהם מרוצים. הנתונים טובים יותר היום.
טובים בהרבה.
זו עקומת למידה, כל הדברים האלה.
כשהאופנועים חמים,
זה הפתרון שמאפשר לנו להשתמש באופנועים חשמליים.
מבינים?
עוד חמישה ק"מ למקום העצירה הראשון שמחובר לרשת.
ואז נוכל לשבת,
ואוכל לנסות להחזיר את התחושה לבהונות שלי עם כוס קפה.
תרגום כתוביות: גלית אקסלרד