NA MAŠINĚ KOLEM SVĚTA: NAPŘÍČ AMERIKAMI
Pojedeme přes 20 000 kilometrů třinácti zeměmi.
Z Ushuaie cik cak Argentinou a Chile do pouště Atacama,
vzhůru do La Paz než překročíme jezero Titikaka
dál podél And do Kolumbie, nahoru do Panamy,
Střední Amerikou a Mexikem do Los Angeles, kde máme být za 100 dní.
REŽIE A PRODUKCE
Dáme jim kamery
a budou mít kamery s mikrofony taky v helmách,
aby mohli cestou natáčet.
Tohle je silnice? Och, bože!
REŽIE A PRODUKCE
Jede i třetí motorka
a na ní kameraman Claudio.
Navíc Russ a já jedeme ve dvou elektrických pickupech
s kameramany Jimmym,
Anthonym a Taylorem, kteří také pomáhají s logistikou.
Budeme kluky točit z aut,
srazíme se vždy na hranicích,
ale jinak jedou motorky samy za sebe.
- Na teplo to nevypadá. - Na teplo to moc nevypadá.
VÍTEJTE V USHUAIE
Samý snowboardy.
Ale jak jsme přilétali, byl sníh všude až od půlky hor.
A všechny silnice vedou údolími.
Takže podle mě nebude sníh níž než...
- Jo. - ...ke spodní třetině hor.
A hele. Venku je sníh.
Nebo je to bílý beton?
Bílý beton.
- Jo, ne... - Žádná paranoia.
Nepanikařím. Jsem klidný.
Tohle je oříšek, dostat tohle do auta, ne dostat motorku do L. A.
- Hele, to je Rivian. Jede tiše. - Ty jo, úplně tiše. Hezky.
Je zázrak, že tu máme auta,
když si vezmu, že je postavili minulý týden.
Jak to jde? Co let?
- V pohodě. Co ty? - Paráda.
Och, bože. To je ale technika.
Vidět a svézt se v Rivianu byla paráda.
Bylo fajn vidět, jak Davida ta auta berou
a jak úžasnou práci odvedli chlapi, co je postavili
pro nás tak super rychle.
Žádné z nich ještě nikdo neřídil.
Je to totální prototyp.
Rivian postavil dvě elektrická auta speciálně pro tuto cestu.
Jedeme s tebou, Dave?
Nechce točit, protože s tím jede prvně.
Rozjede se nebo musím sešlápnout brzdu?
- Sešlápnout brzdu. - Kamery jedou.
Sešlápnout a držet.
- Mluv. Jak se cítíš? - Jako když ztrácím panictví.
Věřil bys tomu?
Co ty na to, Bhushi? Je to pravda.
Je to...
...úplně první auto Rivianu. VIN číslo 000001.
A já jsem rád, že mě nabral Rivian, který jsem postavil...
...před čtyřmi dny.
- Stání, zpátečka, neutrál, vpřed. - Co je to?
Jsme tu!
Zahřejme gumy.
- Kdo to byl? - To ty?
- Ne. - Myslím, že jo.
- Jo. - Já se toho nedotkl.
Máš klakson u pravého kolene...
- Aha, tady. - U kolena?
Jo.
To je paráda.
Tenhle těžký sníh jsme nechtěli.
Přijeli jsme na konci zimy
a stejně napadalo.
Ty jo, to je led.
To je šlamastyka,
ani nevíme, jestli na těch motorkách můžeme bezpečně jet.
Max, náš místní produkční, je ze startu cesty dost nervózní.
Podle mě ani netuší...
MÍSTNÍ PRODUKČNÍ
...co je přitom čeká,
zvlášť protivítr.
Vyprávějí se tu historky o autech, která vítr převrátil.
A asi si neuvědomili, že můžou jet proti větru pořád.
Takže výkon motorek plus, já nevím,
kvalita cest, led, sníh, zima, nadmořská výška
z toho můžou udělat úplně jinou hru, že?
Jo.
- Táta včera. - Co říkal?
„Měli jste si...
Měli jste si zjistit předpověď, než jste odjeli.“
- Vždyť jo! - Lhal jsem mu.
Řekl jsem: „Jo, dívali jsme se. Bylo jaro a je tady jaro.
Jen je tu nečekaná sněhová bouře.“ Prostě jsem lhal.
Říkal jsem si: „Má pravdu. Měli jsme si to zjistit.“
Tolik lidí dělá tuhle cestu
ze severu na jih a končí tady.
A mluví o tomhle zvláštním městě,
do kterého nakonec dojeli, a jsou tady.
Procházíš se tu. Je to zvláštní místo. Ale pohodové.
Náhodou sem nezabloudíš.
Víš, jak to myslím? Ne... Na Ushuaiu jen tak nenarazíš.
Takže to má zvláštní, zajímavou atmosféru, která se mi líbí.
Už se hrozně těšíme na mašiny,
co sem za námi stejně jak Riviany urazily tisíce kilometrů.
Dos, tres.
Super, jsou senzační.
Tak jsme tady v Jižní Americe. Neuvěřitelné.
Mimochodem, díky za vše.
- Urazily kus cesty. - Velký kus.
Odjely z Milwaukee...
- ...minulou středu. - Páni.
Panebože! To je senzace, co?
Je tak fajn na něčem dělat.
To je asi dobrý.
Jsme v Ushuaie. Poprvé.
Trvalo mi tři týdny naučit se vyslovit Ushuaia.
- Přidělám ho. - Tak.
Tak jo!
- Žije. - Fajn.
Pozor na lak.
Fajn.
V televizi je to tak jednoduché, co?
Jestli to budete zkoušet doma, doporučuju...
...jděte od toho, dejte si čaj, pak se k tomu připližte...
...když to nečeká, a skočte na to.
Když mašina neví, že jdete, je to mnohem snazší.
- Dej to pryč. - Musíš to vyndat.
- Bylo to jen na cestu. - Aha...
- Jo. - Proto.
Už jsem si říkal: „Jsem úplně blbej?“
Nikdo neodpověděl. Bylo ticho.
Tahle nejnovější vychytávka Sprinteru pomůže nést filmovou techniku.
- Těžká pohoda, člověče. - Paráda.
Vysouvají se solární panely. Panebože. To je nádhera.
Musím někam dát zvonek.
Tenhle zvonek pro štěstí jsme dostali
od hlavního designéra Harley-Davidsonu v Milwaukee.
Zahání silniční démony, víš.
Zlé silniční démony. Ale já ho chci dát sem dolů.
- Fajn, pojďme se vsadit. - O co? Kdo to rozbije?
Kolik dní potrvá, než tenhle blinkr bude viset?
Jak dlouho mi potrvá zničit blinkr?
- Co myslíš? - Řekl bych...
...hodinu.
- Dobrý. - Vídám je celý život.
Kurýry v Londýně, víš?
Něco ti řeknu. S tím sněhem venku...
Ještě budu hodně vděčný. Byl to můj nápad.
Já...
Jen jsem to chtěl do záznamu.
Každý den, kdy budeš mít ruce v teple,
- řekneš: „Á, Ewane.“ - Mám tě rád.
„Díky. Díky za nápad s teplem.“
- Dík. - Mašiny jsou super.
Takže si na oslavu dáme slavné argentinské jídlo, asado.
- Tady to je, pánové. - Panebože.
Prosím.
Máme tu jehně, kousek masa ze všech částí.
- Páni. Tak jo. Jdu na to, Charley. - Jdi na to.
Páni. Rozpadá se v puse.
Nějaké omáčky. Typické. Ta zelená je chimichurri.
- Fajn. - Tak.
A ta druhá je směs cibule a paprik.
Bon appétit.
Říkal chilli?
- Chimi chimi churri churri. - Chimi churri.
Říkal ti Charley, že málem vyhrál Celebrity Master Chef?
- Ale, jo. - A taky jel Dakar Rallye.
No, ano, jel.
Jedeme za Rachel kvůli nabíjení.
Mašiny potřebuji nabíjení na první úrovni, z domácí zásuvky,
aby celá cesta fungovala.
Panebože, už zase sněží. Paráda.
„Salon de Eventos.“ To zní jako my, ne?
Zní to tak.
Máme tu víc konektorů.
Zapněte tohle. Nabíječku sem. Takhle to jede na třetí úroveň.
Máme dva kusy, jeden pro každou motorku.
Ale když nemáme...
Když nebudeme s vámi a nebudeme mít tu bednu.
Bedna jede s vámi.
Nemůžeme tuhle věc táhnout až do L. A.
To na mašinu nedáme.
Pro nás... abychom měli jasno... jestli nemůžeme
nabíjet na první úrovni, nejsou to vhodné motorky pro tuhle cestu.
Víš, přijeli jsme sem taxíkem a dělali jsme si cestou srandu
a strávili jsme hezké odpoledne.
A chtěli jsme odpoledne testovat mašiny.
Jenže, víš, byli... Měli jiné věci...
Potřebovali udělat spoustu věcí a mít hotovo.
A tak jsme přijeli sem.
A klasicky, víš...
nebudeme nikomu přidělávat starosti, nikomu nic neřekneme.
Celý ten plán jet na elektřinu byl pro nás složitý,
protože jsme chtěli zachovat zážitky z cesty,
aby to celé nebylo jen o nabíjení motorek a aut.
Ale šli jsme do toho, protože jsme mysleli, že to půjde a...
Jo, vždycky jsme počítali s tím, že budeme hlavně nabíjet u lidí
nebo v kavárnách, víš, prostě to někde strčíme do zdi.
To měl být hlavní způsob nabíjení
s tím, že občas nabijeme rychlonabíječkou druhé úrovně.
Ale jestli to takhle nejde, jestli první úroveň nefunguje...
...na těchhle mašinách, nemůžeme na nich jet. Nemůžeme.
Dnes mi trochu hráblo, protože, víš,
Harley to nechce říct, a já chápu proč...
Pořádně to neotestovali.
Nechtějí říct, že první úroveň nabíjení není ještě stoprocentně spolehlivá.
Je moc brzy.
Ještě ty mašiny ani neprodávají.
Tak, víš, tedy...
Vím, že Charley s Ewanem jsou oba... Stejně se bojí.
I kdyby jeli na benzínových mašinách,
dělali by si s takovou cestou starosti.
Ale tady je ve hře tolik proměnných. Všechno je prototyp.
Tým se to snaží dát dohromady,
ale možná je moc brzy tohle spustit.
VIDEODENÍK
Nemůžu spát.
Pořád se mi hlavou něco honí.
Možná jsme měli jet na normálních motorkách.
Bude to hrozné zklamání, jestli to nedáme s elektřinou.
Tři dvacet dva. Pořád nemůžu spát.
Ten chlap vedle chrápe jak... Poslouchej.
Je to slyšet.
Uprostřed noci
ti hlavou běží leccos, že jo?
Furt tam něco běží.
Co když motorky nebudou fungovat? Co nabíjení?
Co když bude zítra sněžit? Chci spát.
Dnes by se nám mohlo dařit.
Harley to možná vyřeší.
V systému nabíjení Harleye je jedna součástka,
kterou chtějí vyměnit, aby to celé zesílili.
Ale nemají ji tady v Ushuaie, takže musíme počkat.
Je to jako klíč k té motorce.
Nedává to smysl, ale ten malý kousek...
Mašinu vylepší...
HOVOR S CELNÍM ZÁSTUPCEM
...a umožní nabíjení, ano?
Jsou to elektrické motorky, jak víte.
A bez toho kousku se nemůžeme dát na cestu.
A kluci se v tom začínají topit.
Vidíš mě?
Starý věci s novou technikou,
ale jsou dost těžké.
- Je to těžké, jo. - Jo, velmi těžké.
Musíš vzít lžičku cementu...
- To říkala. - ...a nechat ztvrdnout.
Další den v háji. Vyrazíme do města.
Musí tu mít něco na zahřátí.
Kraťasy tu asi neprodávají, co?
- Fajn barva. - Nemám čepici.
Nenosím čepice. Víš, co myslím?
Mám krátký krk.
Kup si tuhle károvanou.
Ukaž. Docela ujde.
- Šedá je dobrá? - Jo. Sluší ti.
Zvýrazňuje ti oči. Ukaž.
A hele, ocelová modř.
Všiml jsem si toho nedávno.
- Pekařství. Dívej. - Co je to? Chimichurri?
Jo... chimichurri.
Chimichurri, jo.
Ale není chimichurri omáčka, co se dává na maso?
Aha! To nejsou chimichurri. Tohle jsou ty...
- Jsou i v Mexiku. - Čuričimi.
Čisté čuričimi.
Myslím... Říkají tomu churros.
- Něco jako koblihy. - Jo.
Pojď, vrátíme se. Rachel nám chce něco ukázat.
Včera dorazily nové nabíjecí součástky, testujeme je.
Všechno šlo bezvadně.
Začali jsme s tou bednou.
Nabíjení prvního stupně, střídavý proud. Dobrá zpráva, funguje to.
- Dobrá práce. - Díky.
- Díky za všechno, co děláte. - Páni. Paráda...
- Díky moc. - Děkuju.
Máme různé možnosti nabíjení.
Můžeme nabíjet rychlonabíječkou,
pár jich máme po trase rozestavěných
a zůstanou jako odkaz naší cesty Napříč Amerikami.
Ta krize kolem nabíjení mašin
asi dnes už opadá.
Upřímně, cítím se trochu trapně, že...
Jsem udělal takový...
Musím v těchto situacích zůstávat klidný
a včera jsem zrovna asi moc klidný nebyl a...
Myslím, že hodně obav pramení z toho,
že se pouštíme dost do neznáma, víte?
Chci vyrazit, chci do toho už vlítnout.
Trčíme tu v Ushuaie
a máme přes sebou celou cestu.
Je tu parkoviště, kde končí ti, co jeli ze severu.
Je to fakt konec cesty.
Do oběda, kolem poledne
už na to konečně vletíme a vyrazíme.
Šťastný jako Larry.
Nevím, kdo je Larry, ani proč je šťastný. Nemám páru.
V Británii... Když jsme šťastní, pak jako Larry.
Dej mu úkol. Miluje to, víš?
Myslím, že asi fakt vyjíždíme.
Možná fakt roztočíme kola.
Bhushi, kuš.
Jsi mobilní. Jsi první na cestě.
- Slyšíš mě, Ewane? - Jo, slyším.
Fajn. Paráda.
Tohle mi daly před odjezdem děti. Jamyan a Anouk. Pro štěstí.
Když musíte zařizovat všechno ostatní, má to jednu výhodu:
nemusíte nikdy myslet na to, co máte dělat.
Takže asi tak před pěti minutami mě napadlo: „Do prdele.
Ty taky musíš řídit úplně první Rivian,
který postavili.“
Dobře.
Je fajn zase jet.
Bože, to teda jo. Cítím se, jak říkáš...
No, teď zrovna dost nejistě.
Sjeli jsme na úplný konec silnice v Ohňové zemi,
jeli jsme na jihozápad až na parkoviště.
Na parkoviště, které jsem tolikrát viděl v různých blozích a na fotkách z cest
lidí, kteří projeli panamerickou dálnici
z Aljašky do Jižní Ameriky, ze severu na jih.
Na tomhle parkovišti končí.
Jaké mám vlasy?
Kde je vlastně moje maskérka?
Tady to je.
Jako bychom byli na konci cesty.
Připadá mi to jako oslava.
Ale dostali jsme se teprve na začátek.
Takže, Ewane, máme...
- Máme před sebou asi 24 000 kilometrů. - Jo.
A...
Mám pocit, jako bychom to už projeli.
Dostali jsme se sem. Na konec cesty.
- To stačí. Hodně štěstí. - Fajn. Díky.
Uvidíme se tam. Postavím na čaj.
- Uvidíme se v L. A. Čau. - Fajn, čau.
Správný začátek.
Jsme úplně vespod světa, kde...
Podívej na ty děti.
- Držím palce! - Ahoj!
To je sranda, co?
Působí to, že jsme něco už dokázali, když jsme tu.
Ale... Ono jo.
Dostat se sem není snadné.
Čekali jsme tři nebo čtyři dny, ale... Jo.
- Musíme vyrazit. - Si.
- Hodně štěstí, příteli. - I tobě, Charley.
Nic se nevyrovná další cestě s tebou. Paráda.
- Jo, já vím. - Prostě paráda.
Jedeme, kámo.
- Fajn, jedeme. - Leda, že by sis chtěl potřást rukou.
No, jo...
Už jsem chtěl zastavit.
- Mám tě rád, kamaráde. - Já tebe taky. Jedeme.
- Tak jo. - Jedem.
OHŇOVÁ ZEMĚ ARGENTINA
22 000 KILOMETRŮ DO LOS ANGELES
KONEC SILNICE – TOLHUIN
HRANIČNÍ PŘECHOD CHILE – ARGENTINA
Otevřené hledí. A skvělý čerstvý vítr ve tváři.
- Jo, to je fajn. - Jezdit je skvělé.
No, jsme zase na silnici, Charley. Zase na cestě.
Já vím. Bože můj.
Všechny ty měsíce, co na to člověk myslí a...
- Jo. - ...říká si, jaké to bude a...
- Jo, a tady jsme. - A tady jsme.
Je to od počátku cesty hned jako očarované.
Obklopeni zasněženými horami,
mořskými zátokami a krásnými lesy.
Kouzelnější to už fakt být nemůže.
Byla to nádhera.
Ta hora před námi je jak z krabice od cereálií Alpen. Pamatuješ?
- Bože, jo. - Vypadá tak.
Páni. Podívej na to. Alpen.
Tak jsme tady. Na cestě. Vyjíždíme z Ushuaie.
Jsme na volné silnici. Šplháme vzhůru.
Ty hory jsou senzační. Prostě senzační.
Jsme na ostrově, čímž je to ještě zajímavější.
Je zima, ale je to nádhera.
A silnice pod mašinou je parádní. Jsem plný...
...radosti z toho, že jsme prorazili a konečně jsme zase na cestě.
A krajina je nádherná. Panebože.
Byl jsem dnes tak nadšený a bylo to ohromné.
A dostali jsme ty nové kabely,
které nám spoustu věcí snad usnadní.
Takže teď opravdu máme možnosti. Reálné možnosti.
Je ohromné,
že cestu začínáme se vším tím sněhem okolo.
- Je to bláznivé. - Kam se všude dostaneme, co?
- Já vím. - Víš?
Říkám si, že jsem nikdy nebyl na motorce tam,
kde se lyžuje.
Páni. Tak krásná část světa.
Fakt úchvatný, co?
Je to zvláštní.
Vidět tě v téhle krajině zezadu na motorce.
Jako za starých časů, Charley.
Ještě jsme nikdy nenabíjeli.
- Nikdy, Charley. - Ne.
Ani nevíme, jestli to funguje.
- Fajn, podívej. - Vypadá to ohromně.
Podívej na to.
Doufám, že to funguje.
- Vypnout mašinu. - Tohle je první.
První, člověče.
Úžasné, co?
Tak tady, že jo... Hele, ta paní s chleby...
Ty jo.
To jsou ty... Jako cornwallské taštičky.
Promiň, to jídlo mě zaujalo. Asi mám hlad.
Strčíme to tam nebo se zeptáme?
- Rovnou strčit? - Myslím, že jo.
Podívejme se, jestli je...
...všechno nahoře.
Ha. Tyhle jsou dole. Měly by být taky nahoře.
Uvidíme. Držme si palce.
- Stoupá to. Funguje to. - Funguje.
„Odhadovaný čas nabití.“
Hele, tady. Šest hodin a 56 minut.
- Do plna. - To jde.
Jak se máte? Rád vás vidím.
- Claudio. - To je Claudio.
Claudio.
Taky Claudio.
- Pekárnu založil tvůj táta? - Jo, sám.
VEDOUCÍ
Přišel sem z Mar del Plata, Buenos Aires.
Poradil jsem tátovi, aby to sem dal v tom novém světě, co přichází.
Zdravé věci pro...
- Planetu, jo. - Planetu.
- Musíme něco udělat. - Změna.
Musíme to změnit.
- Jo, ano. Skvělá myšlenka. - Skvělá myšlenka.
Takže je to možná poprvé...
- Poprvé se to používá? - Ano.
- A jo. - Takže to je vegetariánské.
A to je...
PEČENÉ KUŘE
...pečené kuře.
A to je smažené kuře.
Trouba na maso. Pohoda. Není to úžasné?
Fakt to pomůže, když jsi cizinec jako my.
Dámy.
- Hola. - Hola.
Kéž bych uměl líp španělsky.
Je jasné, že to bude problém.
Takovou dobu jsem snil o horké kávě a ona je celkem studená.
- Dali jsme 80 kilometrů. Celkem zima. - Rozhodně. Jo.
Aha, to je ten sýrový. Tak jo.
Vždycky když nabijeme, necháme tam samolepku.
- Se jménem pořadu. - Jako...
NA MAŠINĚ KOLEM SVĚTA: NAPŘÍČ AMERIKAMI
Dobře.
CHILE – ARGENTINA TOLHUIN
HRANIČNÍ PŘECHOD
A jedeme do Chile.
Za chvíli bude hranice.
Krajina dnes byla úplně plochá a otevřená.
Měli jsme kliku, že nefoukal vítr,
protože tady zřejmě bývá velmi větrno.
Ale zrovna dnes nebylo. Jen mrzne, až praští. To je vše.
Ale my jsme zachumlaný, jak to jde.
Takhle balíme.
Jsme v Argentině. Na souostroví, že jo?
Je tady řada ostrovů
a my poskakujeme z Argentiny do Chile.
Pak se zase brzy vrátíme do Argentiny.
Teď míříme do města Punta Arenas.
HRANIČNÍ PŘECHOD ARGENTINA – CHILE
Hele, tady máme dvě zásuvky. Takže...
Můžeme to protáhnout oknem.
To by mělo být. Un momento.
A je to.
Z Argentiny do Chile, poprvé překračujeme hranice.
Vypnu to své děťátko.
- Rád vás vidím. - Jak je?
- Co prsty u nohou? - Jsi v pohodě?
Jo, fajn. V pohodě.
NA MAŠINĚ KOLEM SVĚTA: NAPŘÍČ AMERIKAMI
Pohoda.
Tak jo. Jedeme do Chile.
Máš pas?
Je to chilská kočka, nebo argentinská?
Razítkuje mi kartu, razítkuje Ewana McGregora.
Děkuji, pane.
- Kolikrát... - Čtyřikrát.
...ještě do a z... Fakt?
- Jo. - Ano.
Ještě čtyřikrát pojedeme do Chile?
MÍSTNÍ PRODUKČNÍ
- To nejde. - Vjedeme do Chile...
- Dvakrát. - Teď vstupujeme do Chile. Jedna.
Vyjedeme z Chile.
Takže se s ním setkáme na hranicích, až vstoupíte do Argentiny.
- Tak jsem to počítala. - Chápu.
Pak vyjedeme a zase vjedeme. Ještě dvakrát vjedeme do Chile.
- Pokaždé uvidíme Claudia? - Párkrát.
- Nemáme Supermana... - Hrdina.
CELNÍ ZÁSTUPCE
...ani Batmana, ale Claudia.
Pojďme, Claudio.
- Je to fakt dobré. - Si.Velké.
Má to dost... Tady jsi.
A evidentně se to musí předávat doleva.
A jo. Podívej na tohle.
To je z provincie Misiones.
Gracias. A jo.
Z Misiones na hranicích s Brazílií.
Tam se pije hodně maté.
CELNÍK
En Brasil?
Ano. Hodně maté.
Dáte tam lístky, zalijete horkou vodou a pijete.
Je to symbol přátelství.
Gracias.
Tam nahoru vede štěrková silnice.
Zatím byly betonové nebo asfaltové...
...celou dobu.
Takže teď poprvé přejedeme na štěrk.
Trochu štěrkového dobrodružství.
Já vím. Není to šílené? Tak jo.
O štěrku mi vždy říkali,
že musíš mít ruce zlehka na řídítkách.
Lehký stisk. Skoro jako bys chtěl hrát na klavír.
Měl bys být schopný trochu hýbat prsty.
Protože musíš nechat mašinu pod sebou trochu hýbat.
Čím víc ji svíráš, tím víc bojuje. Chce se zpod tebe dostat.
Takže když držíš fakt pevně, tak...
Mašina se musí taky hýbat s tebou, víš?
A koukej co nejvíc dopředu.
HRANIČNÍ PŘECHOD CHILE – ARGENTINA
Jdeme se dnes podívat na tučňáky.
Těším se na to,
protože jsem je nikdy neviděl v přírodě.
Jo, v tohle jsem fakt tak trochu doufal,
když jsem myslel na Patagonii a Chile a Argentinu
a všechna tahle místa. Je to nádhera.
Opravdový oříšek,
protože jedeme na tučňáky a už jsme ujeli 70 kilometrů
a až uvidíme tučňáky,
máme to dalších 100 kilometrů k přívozu.
Nenabili jsme si motorky na hranicích.
Budeme nabíjet ze Sprinteru,
až se budeme kochat tučňáky, tak hodinu dvě.
Jenže už jsou čtyři hodiny, čímž vychází
odjezd na šestou.
A po západu slunce se tady pořádně ochladí.
Podle mě jsme si špatně spočítali nabíjení.
Ale tučňáci budou senzační. Takže tak.
- Jo.
- Strčím to sem? - Tohle odpojíme.
Strčíme to sem, protože tady máme solární panel.
Takže všechna elektřina, která sem jde, je ze slunce.
A pak strčíme tohle štěně sem.
Je tam. A doufejme, že se nabíjí.
Jestli teď nenabijeme, nedostaneme se na přívoz
a uvízneme tady v té zimě.
Pánové, nenabíjí se to.
No, no bueno.
Myslel jsem, že jsem ztratil čepici. To by byla katastrofa.
Špatné vlasy nikdy nevypadaly líp.
Jo, to je ta zástrčka. Vyhazuje ji pojistka.
Jo.
Ne. Já tu zástrčku vypnul. Teď by to mělo jít.
- Nabíjí? - Ne.
Nemůžeme nabíjet z panelů,
tak zkusíme nabít v Shirlyině výzkumné stanici.
Tohle je tady náš domov.
Jsou nádherné.
SPRÁVKYNĚ PARKU
Je to vážně dobrá mašina, dobře se na ní jede.
- Je tichá. Žádný hluk. - Jo? Tichá?
- Jo? - A jede hladce. Moc dobrá.
Za deset let, bez problému.
- Bez problému. - Bez problému.
To bude mít elektrické vozidlo každý.
- Ale dnes... - Jen začíná.
Teprve to začíná, jo. Jsme trochu moc napřed.
- Tohle je hezké. - Pěkné, co?
Domeček.
- Vyhrálo to. - Kde jsi?
- Tady. - Tady jsi?
Vzpomínáš, jak jsme mluvili o chilském... Že máme vzít chilský adaptér.
Jo.
A řekli jsme si: „Ne, to nepotřebujeme. V hotelech mají.“
Řekni mi.
- Dobrý. - Dobrý?
Bum. Nalej rum.
Podle mě se ty mašiny nenabijou, Ewane.
Elektřina je... Je jen solární.
Takže jim taky docházejí baterie.
Přírodní rezervace Pingüino Rey je ekologická iniciativa
a jediná kolonie tučňáka císařského v Latinské Americe.
Tučňák císařský.
Protože mají velmi dlouhou dobu hnízdění, vidíme je tu celý rok.
SPRÁVKYNĚ PARKU
Mají tu nepřátele? Co je jí?
Nemají moc nepřátel, protože záliv není hluboký.
Dobrá.
- Páni. - Panáčkové.
Páni.
Vypadá trochu tak, jak se cítím v zimě na mašině.
Protože jsou tak... Jsou tak plní peří.
A takhle se cítím na mašině,
kvůli všem těm vrstvám.
Koukni na to prtě vzadu. Vypadá celý napufený.
Pufity puf.
Takže...
Jo.
Budeme se muset mnohem líp organizovat.
Dojeli jsme sem. To je nejdůležitější. Jsme tu.
Dojet tam zase tak skvělý není.
- Tady máte od nás dáreček. - Á, gracias. Díky moc.
- Rádo se stalo, Ewane. - Díky.
To je milé. Dám si to do kapsy.
- Pamatujte si nás. - Gracias.
Mašiny se nenabily, takže jsme trochu v pasti.
Závodíme s časem kvůli teplotě.
- Kam chcete jet? - Zůstali bychom tady.
- Jo. - Já bych fakt rád,
protože je to takový ulítlý místo.
- By bylo fajn. - Ale...
Do mašiny tu nejde vůbec žádný proud.
- Jezdí přívoz každou hodinu? - Ne.
Takže je jen jeden... V kolik jezdí?
Večer v sedm a ve dvě odpoledne.
Zjistíme, jestli nejede i před druhou.
Fajn. Dobře.
Je tu zavřený hotýlek asi 16 kilometrů odsud.
Víte, jak jsme sem jeli?
Říkal jsem: „Tady je cedule hotel.“ Tak ten.
V Ushuaie jsme ztratili tři dny, musíme dohonit plán.
Auta zkusí stihnout večerní přívoz.
Mašiny snad najdou cestou místo k dobití.
Bylo to za tou velkou stodolou, ne? Tohle?
Doufáme, že nám hotel třeba otevře
a budeme si tam moct dobít.
Jo.
Dochází mi baterie v nabíječce. Dochází nám baterie v autě.
Dochází nám nafta ve Sprinteru
a docházejí nám možnosti ubytování.
A přívoz jede za hodinu. Dokonalá pohroma.
Bezva ohoz.
Gracias. Gracias, amigo.
- V pohodě? - V pohodě.
- Super. - Fajn.
Carlos vás čeká uvnitř.
- Děkujeme. - Carlos.
- Cítím čerstvou barvu. - Prosím.
- Gracias. Jsem Ewan. - Carlos.
Těší mě, Charley.
Rád tě poznávám. Máte krásné místo.
Když pojedeme 80 km za hodinu, dorazíme právě včas,
když to pojede v čas, který se pokouším koupit.
Zavolej jim vysílačkou. Jenže vysílačka je jako skoro všechno vybitá.
To je Los Angeles.
Můžeš mu říct, že si toho moc vážím? Víme, že nemáte otevřeno.
Takže jsme opravdu vděční, že nás ubytujete.
- Fajn. Potřebujeme dvě. - Jedna...
Jednu tady a tam, jo? Projde oknem?
Dobře.
Máš to? Tak jo, Charley. Do toho.
- Tohle by mělo jít dovnitř. - Directo.
Si, directo. Si.
Jak že se jmenujete?
- Nur. Tami Nur. - Nur?
- Jo. - Nur. Gracias, Nure.
Jo! Nabíjíme!
Tak jo, dobrý.
- Ať tě provází Síla. - Díky, pane.
Ať tě provází Síla.
Tento pán nás laskavě nechal přespat ve svém hotelu,
který je ale ve skutečnosti zavřený.
A on jej pro nás otevřel a my...
Tady je Charleyho mašina v zásuvce...
a tady moje v zásuvce.
Ale pravda je taková, že asi nemáme moc dobré nabíjení,
aspoň mám takový pocit.
Víš, co je dobrého na tom sedět v autě,
kterému v téhle části světa brzy chcípne baterka?
Cítíš se přitom jako objevitel.
Jo.
Kolik máš procent?
- Já devět, deset. - My jedno.
My roztahujeme první?
Jo, Russi, jste první na řadě.
Zdá se, že Russ s Davidem mají dost,
a my uvízli v tomhle svérázném hotelu.
V tom to je. Jedna věc je dělat to pro dobro elektrického pohonu
a druhá pro zážitky a, víš,
dobrodružství a cestu samu. To je potíž.
Odtud se nedostaneme.
- Živí. - Živí.
A je to tady trochu jako
v hororu, víš?
No, tak nám došel benzín i baterky.
A máme ještě 16 kilometrů.
Proč neroztáhnout tuhle mrtvolu?
Pojedu za vámi a až chcípnu, vrátíte se pro mě.
Tak jo.
Chci říct, že jsem vyrazil na tohle velké dobrodružství
bez cestovního adaptéru.
Pořád tu mluvíme o elektrice a já nemám cestovní adaptér.
Jsem vůl.
V tuto chvíli mají Charley s Ewanem jen jeden takovýto chilský adaptér.
Učíme se.
Víš, riskujeme se vší tou elektrikou
a evidentně nám došla šťáva v úplné pustině.
Kdybychom se mohli dostat ke klukům,
mohli by si nabít motorky na zítřek.
- Jo, zima, co? - Jo.
A je fakt zima. Úžasné, jaká je zima.
Trošku zima.
Ano, mrzne.
Musíš klidně dýchat.
Evidentně tu máme led.
Je to složitější, než jsme mysleli.
Kluci v té zimě uvízli
a my na tom nejsme o moc líp.
No, já jsem z Chicaga.
Mně by zima být neměla, ale fakt je.
Nenapadlo mě, že budeme nouzově roztahovat
už první den.
Tak jo.
Zajímavé, teď tam nic nejde.
- Ne, je to vypnuté. - Jak to jde?
Jo, poznáváme limity vozidel.
Takže jsme je otestovali.
Nijak překvapivě jsme se ocitli na hraně.
A to jsme 18 kilometrů od cíle.
Blíží se svah.
Jednu sem a tu druhou odnesu tam.
Kdybychom měli teplomet,
dali bychom ho k nádrži.
Zřejmě nám škodí ta zima.
Tak jo.
Myslíš, že je to zimou, proto se nenabíjí?
Nikdy neříkej nikdy. Ano, dáme to.
Jsme připraveni? Jsou tu dvě... Ne.
Co ten koberec?
- Jo, natáhli ho, ne? - Jo?
Jo, myslím, že jo.
Můžu s mašinou na koberec? Nevadí to?
V pohodě.
- Je to na mě moc vysoko. - Jo, jo.
- Dva, tři. - Jo.
Oukej.
- Jsi tam. - Dobře.
Tak jo.
Jo, mám to tu.
- Nádhera. - Dobrá práce.
No, není to úplně zamrzlé. Ale docela jo.
Káva taky?
A je to.
To bylo všechno. Konec mého optimismu.
- Dám jim vědět. - Jo, Bryane, já jsem skončil.
Jo, jsem bez šťávy.
Nedáme něco...
...něco pod ně, až led roztaje, aby to nepoškodilo podlahu?
Nebo stačí ty koberce?
Pojďme to zapojit do jiného obvodu.
Obě naskočily, obě se rozsvítily.
- Fajn, zahřívají se. - Hele, už taje.
Už se zahřívá. Divný.
Tak honem. Mám 28 %.
Jestli to bude fungovat, můžeme je nabít,
dokud dům spí, abych tak řekl.
- Jo. - Přes noc.
A až je ráno vytáhneme ven,
- budou svěžejší. - Jo.
Upřímně, nechtěl jsem to dotáhnout až na nulu. Stalo se.
Víš, říkám si,
vztahy se utváří tak, jak se umíš vyrovnávat s obtížemi,
ne jak si užíváš, když je dobře.
Může se stát, že Ewan s Charleym nenabijí.
Začíná být nebezpečně chladno a auta nám chcípla.
Takže...
Takže víme, že problém je velká zima.
Když se dostanou do velké zimy, nenabijí se.
A když bereš všechno z jednoho obvodu...
Proto použil dva kabely a dva různé obvody.
Ale jak to má člověk vědět?
Jak vyzkoušíš obvod? Jak vyzkoušíš...
No, ideálně vezmeš jednu tady
a pak druhou zastrčíš v kuchyni.
Víš, možná...
- Došla šťáva. - Do prdele.
Překlad titulků: Jiří Zbořil