Довгий шлях на північ
Ми проїдемо 21 000 км через 13 країн.
Із Ушуайї через Аргентину та Чилі прямуємо до пустелі Атакама,
там до Ла-Пасу, а потім через озеро Тітікака.
Далі – через Анди до Колумбії та Панами,
через Центральну Америку та Мексику до Лос-Анджелеса. І все це за 100 днів.
РАС МАЛКІН РЕЖИСЕР, ПРОДЮСЕР
Ми дамо хлопцям відеокамери,
на їхніх шоломах також будуть встановлені камера і мікрофон,
щоб вони могли знімати в дорозі.
Це дорога? Господи!
ДЕВІД АЛЕКСАНІАН РЕЖИСЕР, ПРОДЮСЕР
Із ними поїде
оператор Клаудіо на третьому мотоциклі.
Ми з Расом будемо на двох електричних джипах
разом із операторами Джиммі,
Ентоні та Тейлором, які допоможуть із логістикою.
Ми зніматимемо хлопців із машин,
зустрічаючись із ними на кордонах,
але решту часу вони будуть самі.
-Наче не тепло. -Так, не надто.
ВІТАЄМО ВАС В УШУАЙЇ
У всіх сноуборди.
Коли ми приїхали, верхівки гір були більш ніж на половину у снігу.
Та усі дороги тут унизу, в долинах.
Тож не думаю, що сніг був нижче...
-Так. -...верхньої третини гір.
Там повсюду сніг.
Чи це просто білий цемент?
Білий цемент.
-Не... -Я не параноїк.
Я не панікую. Я спокійний.
Цей візок важче докотити до машини, аніж мотоцикл до Лос-Анджелеса.
-Дивись. Он наші тачки. Тихі. -Такі безшумні. Краса.
Це диво, що джипи тут,
бо їх зібрали лише минулого тижня.
Як ви? Як долетіли?
-Добре. Як ви? -Чудово.
Ого. Тут стільки всього.
Круто було прокотитися на готових джипах.
Приємно було бачити, як радів їм Девід.
Яку дивовижну роботу зробили ті хлопці, зібравши для нас автівки
за лічені дні.
Ніхто ще на них не їздив.
Це повноцінний прототип.
Rivian збудував ці два електромобіля спеціально для нашої подорожі.
Ми з тобою, Дейве?
Не знімай його, бо це його перший раз.
Одразу їхати чи натиснути на гальмо?
-Натиснути на гальмо. -Усі камери.
І тримати.
-То що думаєш? -Це як перший раз із дівчиною.
Аж не віриться.
То що ти казав, Бхуше? Це правда.
Це...
БХУШАН RIVIAN
...перший автомобіль Rivian. Серійний номер 000001.
Приємно, коли тебе підвозять на автомобілі, який сам же і зібрав...
чотири дні тому.
-Що тут у нас? -Що це?
Ми тут!
Розігріємо шини.
-Що це було? -Це ти?
-Ні. -Думаю, таки ти.
-Ти. -Я не чіпав сигнал.
Він біля твого правого коліна. Тож...
-О, тут. -Біля коліна?
Так.
Крутяк.
УШУАЙЯ АРГЕНТИНА
Ми не думали, що буде стільки снігу.
Ми приїхали наприкінці зими,
і тут на тобі – сніг.
Ого. Крига.
Ми спантеличені,
бо навіть не впевнені, чи безпечно їхати на мотоциклах.
Макс, наш місцевий продюсер, нервує через старт подорожі.
Думаю, вони навіть не уявляють...
МАКС МІСЦЕВИЙ ПРОДЮСЕР
...як покажуть себе мотоцикли,
особливо проти вітру.
Були випадки, коли вітер піднімав машини в повітря.
І, певно, вони не подумали, що вітер може весь час бути зустрічний.
Тож показники мотоциклів у купі з іншими факторами, такими як
дороги, ожеледиця, сніг, холод, висота,
можуть усе кардинально змінити.
Згоден.
-Мій тато вчора. -Що він сказав?
«Перш ніж їхати,
могли б спочатку подивитися прогноз погоди».
-Я збрехав. -Дивилися!
Мовляв: «Ми дивилися. Була весна, і зараз тут весна.
Просто була хуртовина». Брехня, брехня.
Я подумав: «Він має рацію. Ми мали подивитися прогноз погоди».
Так багато людей
подорожують із півночі на південь, сюди.
Вони розповідають про це кумедне містечко,
в якому їх подорож завершується.
Гуляють цим незвичайним місцем. Це круто.
Випадково сюди не потрапиш.
Розумієте, про що я? В Ушуайю випадково не потрапляють.
Є в цьому місці щось цікаве, своя атмосфера. Мені подобається.
Ми дуже хочемо побачити мотоцикли,
які, як і джипи, доставили сюди за тисячі кілометрів.
Два, три.
Круто, вони чудові.
Ось ми і в Південній Америці. Неймовірно.
Дякую за всі ці зусилля.
-Це була ще та пригода. -Саме так.
РЕЙЧЕЛ HARLEY DAVIDSON
Їх відправили...
-тиждень тому, в середу. -Ого.
Боже мій! Це так чудово, так?
Так приємно над чимось працювати.
По-моєму, він класний.
Ми в Ушуайї. Уперше.
Знадобилося три тижні, щоб я навчився правильно вимовляти Ушуайя.
-А це сюди. -Ось.
Добре.
-Він живий. -Так.
Обережно з фарбою.
Добре.
По телику все виглядає так легко, так?
Якщо ви збираєтеся зробити таке вдома, я раджу...
піти попити чаю, а потім непомітно підкрастися...
коли він не очікує, і тоді вперед.
Якщо мотоцикл не знає, що ви поряд, із ним буде набагато простіше.
-Я взяв... це знімається. -Це треба зняти.
РАЯН HARLEY-DAVIDSON
-Це для перевезення. -Добре, бо я...
-Так. -Саме тому.
А я думав: «Я тупий чи що?»
Ніхто не відповів на це питання. Повна тиша.
Цей мікроавтобус дуже сучасний, він перевозитиме знімальну апаратуру.
-Це так круто, чуваче. -Дивовижно.
Це неймовірно – бачити, як дістають сонячні панелі.
Зараз прикріплю свій дзвіночок.
Цей дзвіночок на удачу мені подарував
головний дизайнер Harley-Davidson у Мілвокі.
Він відганяє дорожніх демонів.
Бридких таких. Я хочу прикріпити його тут.
-Гаразд, зробімо ставки. -На що ставимо? Хто розіб’є?
Скільки днів пройде, перш ніж зламається індикатор?
Скільки днів знадобиться, щоб я його зламав?
-Як гадаєш? -Думаю...
година.
-Гарно, Юене. -Я бачив їх усе життя.
Кур’єрів у Лондоні.
Я тобі так скажу. Із тим снігом...
Я буду такий вдячний. Це була моя ідея.
Я...
Просто хочу, щоб усі знали.
Кожного дня, коли твоїм рукам буде тепло,
-можеш сказати: «О, Юене». -Люблю тебе.
«Друже, дякую за цю чудову ідею».
-Дякую. -Мотоцикли чудові.
Відсвяткуємо це місцевою стравою, що зветься асадо.
-Ось ваше замовлення. -Боже мій!
Ось.
Це баранина, потроху з кожної частини тварини.
-Ого. Гаразд. Я починаю їсти, Чарлі. -Я теж.
Отакої. Просто тане у роті.
Це традиційні соуси. Зелений – це чимічуррі.
-Добре. -Точно.
Другий – це суміш цибулі та перців.
Смачного.
Він сказав чилі?
-Чимі чимі чуррі чуррі. -Чуррі чилі. Чимі чуррі.
Чарлі казав, що брав участь у «Мастер Шефі для Зірок»?
-Так. -І в «Ралі Дакар».
Так, брав.
Ми спитаємо в Рейчел про зарядку.
Мотоциклам потрібна базова зарядка від домашнього штекера,
щоб усе було нормально.
Господи, знову сніг. Просто чудово.
«Актовий зал». Нам підходить, чи не так?
Підходить.
Отже, у нас є кілька різних штепселів.
Увімкніть це. Зарядний пристрій туди. Він перейде на третій рівень.
У нас таких два, по одному на кожен мотоцикл.
Але коли у нас...
Коли хлопців не буде поряд, у нас не буде блоку.
Він буде у вас.
Ми не провеземо його аж до Лос-Анджелеса.
Він не поміститься на задній частині мотоцикла.
По правді кажучи, якщо ми не зможемо...
Якщо не буде базової зарядки, мотоцикли не годяться нам для поїздки.
Ми їхали сюди на таксі, шуткували і сміялися,
мали гарний день.
Сьогодні вдень ми планували протестувати мотоцикли.
Але їм треба було... У них були інші...
Їм треба було дещо завершити.
Тож ми прийшли сюди.
Але сталася класична ситуація...
не турбуватимемо нікого, не кажучи нікому нічого.
Уся ця затія з електричними джипами і мотоциклами далася нам нелегко,
бо ми хотіли зберегти саму суть подорожі,
щоб не довелося постійно думати про зарядку.
Але ми вирішили зробити це, бо думали, що маємо варіанти, і...
Із самого початку знали, що в основному заряджатимемося в місцевих домах,
або кафе, чи просто через розетку десь у стіні.
Це був основний план
із можливістю інколи підключатися до базових зарядних пристроїв.
Але якщо основний план не спрацює...
ми не зможемо поїхати на цих мотоциклах. Просто не зможемо.
Сьогоднішній день був дещо шалений, тому що, знаєте,
хлопці з Harley нічого не кажуть, і я розумію, чому...
Вони не провели належного тестування.
Вони поки не хочуть казати, що базова зарядка є повністю надійною.
Ще зарано.
Ці мотоцикли ще навіть не у продажу.
Тож я знаю...
Я знаю, що Чарлі та Юен обидва занепокоєні цим.
Вони б непокоїлися, навіть якби обрали звичайні мотоцикли,
бо сама подорож доволі непроста.
Але тут стільки всього треба врахувати. У нас лише прототипи.
Команда робить усе можливе,
але, може, зараз не час розпочинати подорож.
ВІДЕОЩОДЕННИК
Не можу заснути.
Не можу позбавитися від думок,
що, може, варто було їхати на звичайних мотоциклах.
Буде дуже прикро, якщо ми поїдемо не на електричних мотоциклах.
Зараз 03:22. Досі не можу заснути.
Хлопець у сусідній кімнаті хропе, як... Послухайте.
Чуєте?
Посеред ночі
в голові крутяться думки.
Ціла купа думок.
Що як мотоцикли зламаються? Що як не зможемо їх заряджати?
Що як завтра піде сніг? Просто хочу спати.
Сьогодні все може піти за планом.
У Harley, можливо, є рішення.
Вони хочуть замінити одну маленьку деталь
у зарядній системі, щоб зробити її більш надійною.
Але тут її немає, тож треба чекати, поки її привезуть.
Це як ключ до мотоцикла.
Знаю, звучить дивно, але ця маленька деталь...
зробить мотоцикл іще кращим...
РОЗМОВЛЯЄ З МИТНИМ АГЕНТОМ
...дозволить заряджати його.
Як ви знаєте, це електричні мотоцикли.
І без цієї маленької деталі ми не можемо почати нашу подорож.
Хлопці починають втрачати терпіння.
А зараз бачиш мене?
Старпери з сучасними технологіями.
А вони важкі.
-Так, важкі. -Дуже важкі.
Треба взяти чайну ложку цементу...
-Вона так сказала. -...щоб застиг.
Ми втратили ще один день, тому вирішили пройтись містом.
Б’юсь об заклад, у них є теплий одяг.
Вони ж не продають тут шорти?
-Гарний колір. -Не моє це.
Я не ношу шапки. Розумієш, про що я?
У мене коротка шия.
Можеш взяти оцю із діамантами.
Подивимося. Непогано.
-Сіра пасує? -Так. Гарний колір.
Підкреслює твої очі. Покажи очі.
Ого. Які блакитні очі.
На днях я побачив оце.
-Кондитерська. Дивись. -А це що? Чимічуррі?
Так, чимічуррі.
Чимічуррі, так.
Хіба соус для м’яса називається не так само?
Ні, це не чимічуррі. Це називається...
-Їх ще їдять у Мексиці. -Чурічімі.
Жувальні чурічімі.
Думаю... Вони називаються чурос.
-Поряд із пончиками. -Так.
Повертаймося. Рейчел хоче нам щось показати.
Минулої ночі ми отримали необхідні деталі і випробували їх.
Усе пройшло фантастично.
Спочатку ми протестували блок живлення.
Це плата змінного струму першого рівня. Хороша новина: вона працює.
-Клас. -Дякуємо.
-Дякую за все, що ви зробили. -Ви зробили неймовірну роботу.
-Велика подяка. -Дякую.
У нас є різні варіанти зарядки.
Є пристрій швидкої зарядки,
а також зарядні прилади уздовж нашого маршруту,
що залишаться там в якості спадщини «Довгого шляху на північ».
Проблему зарядної системи мотоциклів
було сьогодні вирішено.
Якщо чесно, я почуваюся трохи ніяково...
Я наче трохи...
У таких ситуаціях я маю зберігати спокій,
але вчора я не зміг цього зробити, і...
Гадаю, ми багато хвилюємося
через незвідане, розумієте?
Я хочу розпочати подорож. Хочу вже вирушити в дорогу.
Ми в Ушуайї,
і нам потрібно доїхати до кінця дороги.
Там є автостоянка, де ті, хто їде з півночі на південь,
завершують свою подорож. Це, власне, кінець дороги.
До обіду
ми розпочнемо нашу подорож.
Я щасливий, як слон.
Гадки не маю, який слон і чому він щасливий.
Так кажуть... Коли щасливий, то як слон.
Дайте йому завдання. Він це любить.
Думаю, ми дійсно вирушимо.
Ми справді можемо поїхати на цих мотоциклах.
Бхуше, тисни.
Ти перша людина на електромобілі.
-Чуєш мене, Юене? -Так, чую.
Гаразд. Чудово.
Мої діти дали мені це перед від’їздом. Джаміян та Анук. Це на удачу.
Плюс вирішення одразу кількох питань у тому,
що не треба думати про те, що маєш робити саме ти.
П’ять хвилин тому я думав: «О Господи.
Я маю сісти за кермо першого в історії
автомобіля Rivian».
Гаразд.
Добре нарешті їхати.
Боже, так і є. Почуваюся, як ти кажеш...
Зараз усе таке хитке.
Ми спускалися по дорозі до Вогняної Землі,
їхали на південний захід до автостоянки.
Я багато разів бачив її в журналах та блогах людей,
що проїхали по Панамериканському шосе
від Аляски до Південної Америки, із півночі на південь.
Ця автостоянка – кінцевий пункт їхньої подорожі.
Волосся гарно виглядає?
До речі, де візажист і стиліст?
Приїхали.
Відчуття, наче ми завершили подорож.
Наче свято якесь.
Але насправді ми лише на початку.
Отже, Юене, нам іще...
-Ми маємо проїхати 24 000 км. -Так.
І...
Я почуваюся, наче це вже досягнення.
Ми дісталися сюди. Доїхали до кінця дороги.
-Я в порядку. Бажаю успіху! -Так. Дякую.
Побачимося там. Піду візьму чайник.
-Побачимося в Лос-Анджелесі. Бувай. -Бувай.
Це гарний старт.
Ми знаходимося на краю світу, де...
Подивіться на тих дітлахів.
-Удачі! -Привіт!
Так забавно.
Відчуття, наче ми вже зробили досягнення, діставшись сюди.
Але... Так і є.
Бо сюди було важко дістатися.
Ми чекали три-чотири дні, але...
-Треба починати подорож. -Si.
-Удачі тобі, друже. -І тобі, Чарлі.
Я щасливий вирушити ще в одну подорож із тобою.
-Так. Знаю. -Думаю, це чудово.
Поїхали, друже.
-Гаразд, поїхали. -Хіба що можемо потиснути руки.
О, так.
Я збирався зупинитись.
-Люблю тебе, друже. -І я тебе. Поїхали.
-Так. -Поїхали.
ВОГНЯНА ЗЕМЛЯ АРГЕНТИНА
21 000 КМ ДО ЛОС-АНДЖЕЛЕСА
КІНЕЦЬ ДОРОГИ – ТОЛЬУІН
ЧИЛІ – АРГЕНТИНА ПРИКОРДОННИЙ ПУНКТ
ПОРВЕНІР
Я відкрив козирок. Обличчям відчув вітер.
-Це прекрасно. -Так добре бути в дорозі.
Це ми на дорозі, Чарлі. Ми їдемо, друже.
Знаю. Господи.
Усі ці місяці роздумів про це і...
-Так. -...про те, як воно буде, і...
-І ось ми тут. -І ось ми тут.
Такий чарівний початок подорожі.
В оточенні засніжених гір,
маленьких морських заток та гарних лісів.
Краще і бути не могло.
Навкруги було неймовірно красиво.
УШУАЙЯ
Ця гора попереду, як на тій упаковці вівсянки. Пам’ятаєш?
-О Боже, так. -Дуже схожа.
Тільки подивися. Дуже схожа.
І ось ми вже виїхали з Ушуайї.
Ми на відкритій дорозі. Піднімаємося все вище.
Гори просто надзвичайні.
Ми на острові, що робить їх іще цікавішими.
Холодно, але досить красиво.
Їхати комфортно. І я просто радий...
нарешті розпочати подорож.
Природа вражаюча. Господи.
Сьогодні мені сподобалося моє відчуття схвильованості.
І тепер у нас нова кабельна система,
з якою, здається, нам буде набагато простіше.
Тепер ми маємо все, що потрібно. Усі можливості.
Дивовижно починати подорож там,
де навкруги стільки снігу.
-Неймовірно. -Куди нас занесло, га?
-Знаю. -Розумієш?
Я ще ніколи не їздив на мотоциклі десь,
де люди катаються на лижах.
Нічого собі. Яка красива частина світу.
Справжня краса, так?
Так дивно.
Дивлюся на тебе на мотоциклі на фоні цієї місцевості.
І згадав старі добрі часи, Чарлі.
Ми ще не заряджали мотоцикли.
-Ані разу. -Жодного.
ТОЛЬУІН АРГЕНТИНА
Навіть не знаємо, чи все працює.
-Подивись на це. -Як чудово.
Тільки подивись.
Сподіваюся, вони працюють.
-Батареї сіли. -Перша зарядка.
Найперша, друже.
Дивовижно, чи не так?
Це ми маємо... О, дивись на ту жіночку з випічкою...
Ого.
Це маленький... Схоже на корнуельський пиріг.
Вибачте, я захопився їжею. Мабуть, я зголоднів.
Підключаємо чи треба когось кликати?
-Думаєш, можемо самі? -Думаю, самі.
Подивимось, чи все...
у потрібному положенні.
Ага. Ці донизу. Вони теж мають бути в положенні догори.
Так, подивимось. Тримаємо кулачки.
-Дивись. Працює. -Працює.
«Часу до повної зарядки».
Дивись. До повної зарядки 6 годин 56 хвилин.
-А, до повної. -Гаразд.
Як ви? Радий бачити.
-Клаудіо. -Це Клаудіо.
Клаудіо.
Ви теж Клаудіо.
-Цю пекарню заснував ваш батько? -Так, самотужки.
ФРАНКО МЕНЕДЖЕР
Він родом із Мар-дель-Плати, що в Буенос-Айресі.
Я вмовив батька встановити зарядний пристрій, бо це наше майбутнє.
Корисні речі для...
-Для планети. -Так.
-Мусимо щось робити. -Діяти.
Потрібні зміни.
-Так. Чудова ідея. -Я хочу... Чудова ідея.
То це перший раз...
-Це її вперше використовують? -Так.
-О так. -Вегетаріанські страви.
А це...
ЗАПЕЧЕНА КУРКА
...запечена курка.
А це смажена курка.
Піч для м’яса. Круто. Скажи, класна штука?
Спасіння для таких іноземців, як ми.
Дами.
-Hola. -Hola.
Якби ж ми знали іспанську.
Очевидно, це буде проблемою.
Давно мріяв випити гарячої кави, та ця вже охолола.
-Ми проїхали 80 км. Встигла охолонути. -Так, точно.
Ця з сиром. Добре.
Ми б хотіли лишати наклейки під час кожної зарядки.
-Це назва нашого шоу. -Це...
ДОВГИЙ ШЛЯХ НА ПІВНІЧ
Добре.
ЧИЛІ – АРГЕНТИНА ТОЛЬУІН
ПРИКОРДОННИЙ ПУНКТ
Ми їдемо до Чилі.
Скоро буде прикордонний пункт.
Ці пейзажі сьогодні дуже рівні та відкриті.
І нам пощастило, що не було вітру,
бо, вочевидь, тут дуже часто сильні вітри.
Але не сьогодні. Просто неймовірно холодно.
Ми всі одяглися так тепло, як могли.
Отак ми збираємось.
Ми в Аргентині. На архіпелазі.
Тут ціла низка островів,
і ми колесимо з Аргентини в Чилі.
Скоро ми знову повернемося в Аргентину.
Зараз ми прямуємо до містечка під назвою Пунта-Аренас.
ПРИКОРДОННИЙ ПУНКТ МІЖ АРГЕНТИНОЮ ТА ЧИЛІ
Подивіться. Тут дві розетки. Тож...
Можна протягнути кабель через вікно.
Має вийти. Хвилинку.
Підключаємо.
Аргентина-Чилі, наш перший кордон.
Вимкну мою крихітку.
-Радий тебе бачити. -Як ви?
-Ноги не змерзли? -Як ви?
Усе в порядку.
ДОВГИЙ ШЛЯХ НА ПІВНІЧ
Круто.
Гаразд. Тоді ходімо до Чилі.
Маєш паспорт?
Це чилійський чи аргентинський кіт?
Поставте штамп у мій паспорт. Штамп для Юена Макгрегора.
Дякую.
-Скільки ще разів... -Чотири.
...туди і назад... Дійсно?
-Так. -Ага.
Нам доведеться повернутися до Чилі ще чотири рази?
НАТІ МІСЦЕВИЙ ПРОДЮСЕР
-Не може бути. -Ми їдемо в Чилі...
-Двічі. -Ми їдемо в Чилі зараз, це один.
Виїжджаємо з Чилі.
Ми знову зустрінемося на кордоні, коли ви в’їдете в Аргентину.
-Цей раз я порахувала. -Зрозуміло.
Потім ми виїдемо і в’їдемо знову. Ще двічі будемо в Чилі.
-І кожен раз нам потрібен Клаудіо? -Іще пару разів.
-Якщо немає Супермена... -Герой.
КЛАУДІО МИТНИЙ АГЕНТ
...або Бетмена, клич Клаудіо.
Ходімо, Клаудіо.
-Смачно. Дуже. -Так. Мені велику.
Дуже цікавий... Тримай.
Його треба передавати по колу, ліворуч од себе.
Тільки-но подивіться.
Це з провінції Місьйонес.
Дякую.
Із провінції Місьйонес, що на бразильському кордоні.
Там п’ють багато мате.
ДЖОНАТАН ПРИКОРДОННИК
У Бразилії?
Так. Багато мате.
Кладете листя, наливаєте гарячу воду і п’єте.
Це символ дружби.
Дякую.
Уздовж цієї дороги далі немає асфальту.
До сих пір ми їхали лише по асфальту...
всю дорогу.
І тепер уперше доведеться їхати по гравію.
Трохи гальки під колесами.
Знаю. Трохи дивно.
Мені завжди казали, що на бездоріжжі
не треба надто міцно стискати кермо.
Легко тримаєш. Наче граєш на фортепіано.
Розумієте, пальці мають бути трохи вивільнені.
Треба дозволити мотоциклу бути більш рухливим під собою.
Сильніше ви його тримаєте, більше він пручається. Він має рухатися під вами.
Тож якщо тримати надто сильно, то...
Мотоцикл повинен рухати і вас, розумієте?
А ви дивіться вперед, якнайдалі.
ЧИЛІ – АРГЕНТИНА ПРИКОРДОННИЙ ПУНКТ
ПОРВЕНІР
Сьогодні ми побачимо пінгвінів,
і я такий радий,
бо я ніколи не бачив пінгвінів у природному середовищі.
Це саме те, на що я сподівався,
коли думав про Патагонію, Чилі, Аргентину
та всі ці місця. Вони прекрасні.
У нас дилема.
Ми збираємося побачити пінгвінів, та треба проїхати ще 64 км.
А після того, як ми їх побачимо,
треба проїхати ще 97 км і дістатися до порома.
Ми не поставили мотоцикли на зарядку одразу, як дісталися до кордону.
Заряджатимемо їх трохи далі від фургона,
коли підемо дивитися на пінгвінів. Годину або дві.
Але зараз уже четверта година, а коли поїдемо звідти,
буде вже шоста.
Коли сідає сонце, тут дуже холодно.
Ми не врахували часу на зарядку.
Але побачити пінгвінів буде чудово. Тож воно того варте.
Так.
-Покласти сюди? -Відключимо це.
Ми під’єднаємо їх сюди, бо сонячна панель отут.
Уся електроенергія, яка потрапляє сюди, отримується від сонця.
Вставляємо цей штепсель сюди.
Отак. І, сподіваємося, він заряджається.
Якщо зараз їх не зарядити, не дістанемося до порома
і застрягнемо тут у холоді.
Він не заряджається.
Це не добре.
Я думав, що загубив шапку. То була б катастрофа.
Погана зачіска ніколи не була кращою.
Так, це штепсель. Запобіжник спрацьовує.
Добре.
Ні. Я просто вийняв штепсель. Тепер має заряджатися.
-Заряджається? -Ні.
Сонячна батарея не спрацювала,
тож подивимося, чи зможемо зарядитися на дослідницькій станції Ширлі.
Тут ми живемо.
Вони гарні.
ШИРЛІ ДОГЛЯДАЧКА ЗАПОВІДНИКА
Цей мотоцикл ідеальний для дороги.
-Він тихий. Не шумить. -Справді? Тихий?
-Так? -І м’яко їде. Він чудовий.
Через десять років це не буде проблемою.
-Не буде. -Думаю, не буде.
Бо тоді всі вже матимуть електрокари.
-Але зараз... -Так. Це лише початок.
Усе тільки починається, так. Ми випередили час.
-Тут гарно. -Гарно, так?
Крихітний дім.
-Він виграв. -Ти де?
-Я тут. -Ти там?
Пам’ятаєш нашу розмову про чилійський адаптер?
Так.
Ми сказали: «Він нам не знадобиться, в готелі точно буде».
Скажи, коли.
-Давай. -Вмикати?
Бум! Понеслася.
Юене, не думаю, що мотоцикли заряджатимуться.
Це сонячна енергія.
Тож вони просто розрядяться.
Заповідник королівських пінгвінів – це ініціатива з метою
охорони останньої колонії такого виду пінгвінів у Латинській Америці.
Це королівські пінгвіни.
Через дуже тривалий цикл розмноження тут їх можна побачити цілий рік.
ДЖЕЛКА ДОГЛЯДАЧКА ЗАПОВІДНИКА
Тут є хижаки? На них нападають?
Тут не так багато хижаків, бо затока не дуже глибока.
Ясно.
-Ого. -Такі маленькі.
Нічого собі.
Вони схожі на мене, коли я їду на мотоциклі в холод.
Бо вони такі... На них повно пір’я.
Так само і я на мотоциклі,
бо на мені купа одягу.
Подивись на того маленького позаду. Він такий пухленький.
Комочок пір’я.
Тож...
Так.
Треба буде придумати щось краще.
Ми тут. Це все, що має значення. Ми тут.
Він туди не доїде, просто чудово.
-Маленький подарунок від нас. -Дуже дякую.
-Будь ласка, Юене. -Дякую вам.
Це так мило. Покладу це в кишеню.
-Не забувайте нас. -Дякую.
Мотоцикли не зарядилися, тож ми трохи застрягли.
У нашій ситуації час головний.
-Куди ви прямували? -Ми б залишилися тут.
-Гаразд. -Я б залюбки,
бо це таке красиве і цікаве місце.
-Було б чудово. -Але...
Мотоцикли взагалі не заряджаються.
-То пороми ходять не щогодини? -Ні.
То є лише один... О котрій пором?
Є сьогодні о 19:00 і завтра о 14:00.
Ми з’ясовуємо, чи є пором до другої дня.
Гаразд.
За 16 км звідси є маленький готель, але він зачинений.
Пам’ятаєш, коли ми їхали?
Я сказав: «Там є готель». Це він.
Ми втратили три дні в Ушуайї, тому мусимо повернутися до графіка.
Джипи намагатимуться встигнути на вечірній пором.
Сподіваємося, мотоцикли можна буде зарядити десь по дорозі.
Готель був поряд із великим амбаром?
Сподіваюся, вони відкриють його,
і ми зможемо зарядити мотоцикли.
Це він.
У мене сідає батарея на зарядному пристрої та в машині.
У нас закінчується паливо у фургоні.
І майже немає варіантів для ночівлі.
А пором відправляється за годину. Просто чудово.
Гарне вбрання.
Дякую, друже.
НУР
-Можна? -Можна.
-Прекрасно. -Гаразд.
Карлос чекає на вас усередині.
-Дякую. -Карлосе.
-Пахне свіжою фарбою. -Прошу.
-Дякую. Я Юен. -Карлосе.
Радий знайомству. Чарлі.
Приємно познайомитись. Тут так гарно.
Якщо їхатимемо 80 км на годину і мені вдасться їх умовити
трохи затримати пором, то маємо встигнути.
Поговори з ними по рації. Але вона майже сіла.
Це Лос-Анджелес.
Можеш сказати йому, що ми дуже вдячні? Я знаю, що ви зараз закриті.
Тож ми дуже вдячні, що ви пустили нас.
-Нам потрібно дві. -Одна...
Одна там і отам, добре? Можна через вікно протягнути.
Добре.
Є гарні новини? Гаразд, Чарлі. Спробуй.
-Краще, щоб це було всередині. -Directo.
Саме так.
Як тебе звати?
-Нур. Тамі Нур. -Нур?
-Так. -Нур. Дякую, Нуре.
Ура! Заряджається!
Ура! Чудово.
-Хай вам щастить. -Дякую.
Хай і вам щастить.
Цей чоловік люб’язно пустив нас у свій готель,
не дивлячись на те, що він зараз зачинений.
Він відкрив його для нас, і ми...
Тут заряджається мотоцикл Чарлі...
і мій теж.
Але я не впевнений, що така зарядка нам підходить,
і думаю, що так і є.
Знаєте, що хорошого в тому, щоб їхати в машині,
в якій майже сіла батарея, в цій частині світу?
Ти почуваєшся дослідником.
Вірно.
Скільки відсотків лишилося?
-У мене дев’ять, десять. -У нас один.
Ми перші ідемо на буксир?
Так, Расе, зарядимо спочатку вас.
Здається, Дейв та Рас зайняті,
а ми застрягли в цьому дивному готелі.
У цьому й проблема. Ти або робиш це на благо електричного транспорту,
або задля досвіду пригод і подорожей.
Це велика різниця.
Не думаю, що виберемося звідси.
-Живими. -Так.
Знаєш, усе це трохи нагадує
фільм жахів.
У нас у всіх закінчилося пальне та сіли батареї.
А їхати ще 16 км.
То буксируйте ту, що зовсім сіла.
Поки можу, їхатиму за вами. Якщо сяде, заберете мене.
Гаразд.
Уявляєте, я вирушив у велику подорож кількома країнами,
не взявши адаптер на розетку.
Купа розмов про електричні технології, а я навіть адаптер не взяв.
Який ідіот.
Зараз в Юена та Чарлі є тільки отакий адаптер для місцевих розеток.
Вчимося на помилках.
Ми ризикуємо із всією цією задумкою,
й, очевидно, у всіх сіли батареї в якійсь глушині.
Якщо дістанемося до хлопців,
вони зможуть зарядити свої мотоцикли на завтра.
-Холодно, так? -Так.
Тут дуже холодно. Просто неймовірно холодно.
Трохи холодно.
Так, морозно.
Але дихати треба спокійно.
Почистили тут від льоду.
Усе набагато складніше, ніж ми думали.
Хлопці застрягли там, у холоді,
а нам не дуже щастить тут.
Я родом із Чикаго.
ДЖИММІ
Я наче звик до холоду, але тут дуже холодно.
Я не думав, що буксир знадобиться
першого ж дня.
Гаразд.
Цікаво. Тепер нічого не видно.
-Знову не видно. -Що там?
Намагаємося зрозуміти, на що здатні ці машини.
Тож випробуємо їх.
Не дивно, що ми зараз майже на нулі.
А їхати нам іще 18 км.
Попереду схил.
Один сюди, і зараз я принесу ще один.
Якщо у вас є... Якщо маєте підігрівач,
направте його на бак.
Холод може погано впливати на мотоцикли.
Гаразд.
Думаєш, це через холод? Тому вони не заряджаються?
Ніколи не кажи ніколи. А ми скажемо.
Ми готові? Там дві... Ні.
Як щодо килиму?
-Вони зносять вниз старі килими, так? -Хіба?
Гадаю, що так.
Можна він заїде на цей килим? Це нічого?
Нічого.
-Зависоко для мене. -Тримаю.
-Два, три. -Добре.
Гаразд.
-Заїхали. Ми всередині. -Гаразд.
Добре.
Отак. Гаразд. Поставлю його тут.
-Краса. -Усі молодці.
Замерз не повністю. Але замерз.
Кава теж?
Ось і все.
Думаю, це все. Замало для оптимізму.
-Повідомлю їм. -Браяне, гадаю, в мене сіла батарея.
Так, сіла.
Може, треба щось...
підкласти під низ, щоб тала вода не пошкодила підлогу?
Чи цих килимів достатньо?
Під’єднаємо його до іншої розетки.
Вони обидві підійшли, тож обидві включені.
-Вони прогріваються. -Дивись, уже тане.
Прогрівається. Круто.
У мене вже 28 %.
Якщо це спрацює, ми зможемо зарядити їх прямо тут,
поки всі спатимуть, якщо можна.
-Так. -Уночі.
І коли ми виведемо їх надвір уранці,
-вони будуть на ходу. -Добре.
Якщо чесно, я не хотів її повністю розрядити. Але розрядив.
Гадаю,
все пізнається в тому, як ти поводишся, коли все погано,
а не коли все добре.
Юен і Чарлі, можливо, не зможуть зарядити мотоцикли.
Зараз небезпечно холодно, і наші автівки на нулі.
Тож...
Ми знаємо, що проблема в сильному холоді.
Коли мотоцикли замерзають, вони не заряджаються.
Якщо тягнути всі кабелі з одної проводки...
Тому він використовує два кабелі та дві різні проводки.
Але як дізнатися?
Проводка? Як перевірити...
В ідеалі, один заряджати звідси,
а інший – із кухні.
Знаєш, може...
-Світло вимкнули. -От дідько.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова