2004 och 2007
gjorde jag två mc-resor med min bäste vän Charley Boorman.
Vi kallade dem Long Way Round och Long Way Down.
Vi körde genom Europa, Ryssland, Mongoliet och Nordamerika i Long Way Round.
Om vi inte kommer över så är resan slut.
Vi behöver inte lösa såna problem i det dagliga livet.
Sen genom Europa och Afrika i Long Way Down.
Vi lyckades!
Jag har alltid tyckt innerst inne att det borde bli tre Long Ways.
Men livet kom emellan.
Jag fortsatte jobba och flyttade till USA,
och Charley och jag tappade kontakten.
Sen hände nåt som påminde mig om vad som egentligen är viktigt.
Ett sms berättade att han hade råkat ut för en hemsk mc-olycka.
Han hade brutit benen och bäckenet och vänster handled,
och på grund av det här fann vi liksom varandra igen.
Nu har vi beslutat att göra ännu en episk resa
och köra 2 100 mil,
från Ushuaia i Eldslandet vid Argentinas sydspets,
genom Sydamerika, Centralamerika, Mexiko
och hela vägen till Los Angeles i Kalifornien.
Vi har bara tre månader på oss.
Vi har mycket att göra.
Vi måste samla det gamla teamet igen.
Russ och Dave producerar och regisserar.
Jag är klar när han är det.
Vi har väntat i cirka 12 år på det här.
Det är fint att teamet är samlat igen.
Ewan och Charley har kameror och mikrofoner på hjälmarna,
så de kan faktiskt filma sig själva när de inte är med teamet.
Vi sammanstrålar med dem vid gränserna,
men för övrigt får de klara sig själva.
Vi ska köra genom den hårda patagoniska vintern,
genom utkanten av Atacamaöknen,
över Bolivias stora saltvidder...
...innan vi bevittnar de hotade djunglerna i Centralamerika
och mexikanska städer som slitits isär av kartellerna.
Och om inte det räcker som utmaning,
tänkte vi försöka göra resan på eldrivna motorcyklar.
-Det blir problem. -Ja.
Vad gör vi om vi inte kan ladda motorcyklarna?
Jag vet faktiskt inte om det kommer att gå vägen.
Vi kallar resan Long Way Up.
LOS ANGELES KALIFORNIEN
KALIFORNISKA REPUBLIKEN
Jag har länge drömt om att göra en resa
och lämna LA och köra ända till Sydamerikas sydspets, Eldslandet.
Jag köpte all utrustning och byggde en hoj för resan.
Jag ska se om man kan starta med startvätska.
Men det stod klart att den här resan borde jag dela...
...med honom.
-Jag sprejar och du startar. -Okej.
Det är nåt väldigt lockande med att ligga ute och köra.
Man längtar efter äventyr och vet inte vad som väntar.
Det brinner lite.
Vi borde ha tagit bort den.
Den startade i alla fall.
Det finns ett jättestort område, Sydamerika, som vi inte har utforskat,
och det är jättespännande.
Jag längtar efter att få starta. Jag vill vara ute på vägen igen.
Det måste vara... Bensinkranen var stängd.
-Tror du att det hjälper? -Ja.
Herregud!
Den viktigaste delen av förberedelserna är vilken hoj vi ska välja.
Att göra resan med eldriven hoj
var inget jag övervägde från början,
men jag insåg att det var nåt som ingår i mitt liv.
Se där. Tolv solpaneler.
Sen går energin in i det här.
Det här är solnavet.
Det driver luftkonditioneringen för husvagnen, tv:n, tvättmaskinen.
Jag har tolv solpaneler
och har aldrig nånsin använt mer el än jag alstrar.
Och inget går upp emot att trycka på en knapp
och veta att lampan tänds för att man samlat solenergi.
Jag har konverterat min gamla älskade Volkswagen 1954 till elbil.
Det är absolut framtiden.
Alla kommer helt säkert att köra eldrivna fordon.
Vi gör ett litet... solexperiment.
Han laddar mobilen.
Själva tanken att konvertera till elkraft är intressant.
Ewan och Charley kör med solenergi.
På bilsidan börjar de visst få ordning på det,
men i mc-världen har de inte kommit så långt som förväntat.
Vilket gör utmaningen större.
Kranarm, usb.
Jag undrar just vilken storlek vi skulle behöva
-för att ladda, säg, en motorcykel. -En motorcykel.
Lite större, troligen.
Laddar.
Det funkar.
ÅTTA MÅNADER KVAR TILL RESAN
Tillsammans igen. Mycket har hänt på 12 år. Vi har blivit äldre.
David och Russ är tillbaka för att filma resan.
REGISSÖR-PRODUCENT
Men först av allt
måste vi lösa alla praktiska problem med elmotorcyklar.
För att vara lite negativ,
nåt som var väldigt fint med Long Way Round och Long Way Down
var att vi kunde vara mellan städer och byar
och säga: "Vi stannar här i natt."
Sen satte vi upp tälten,
vaknade på morgonen och fortsatte.
Om man måste ladda mc:n över natten
så kan vi inte göra så.
Jag tycker att det du beskriver är själva charmen,
att stanna när man vill.
-Så jag vill inte... -Att vi binder oss.
-...att man offrar det. -Det är värt att experimentera.
Man säger till ungdomen, typ: "Det är framtidens melodi.
-Det är så planeten bör funka." -Ja.
Jag vill inte framstå som en som är emot el. Inte alls.
Jag vill bara att vi tänker på allt som kan gå fel.
Jag vill inte hamna i ett fack där allt handlar om...
-Stressad. -...att främja elfordon.
Vi har pratat med Honda, Yamaha, Suzuki... Vi är verkligen i framkant.
De är inte redo för det. Det finns faktiskt inte...
Ge oss goda nyheter.
Ja, för det finns inte många saker inom mc-körning
som ingen har prövat förut.
Så ni skulle bli de första som kör så lång distans och laddar efter vägen.
Centralamerika.
Spännande att titta på kartor igen, va?
-Ja. -Jag är förväntansfull.
Charley och jag fokuserar på hojarna.
Hitta rätt hoj och bygga den.
Russ och Dave hjälper till med logistiken på resan.
Men först måste vi planera rutten.
Vi kommer att missa Machu Picchu och mycket av Chile.
Och vad är det här? Var svänger man höger?
Det här är isfälten i Chile.
-Isfält? -Glaciärer.
-Vi kör mc. Är du galen? -"Är du galen?"
-Köra över isfälten på två hjul. -Det här är Atacama, helt fantastiskt.
-Mazatlán? -Till...
Vi måste lära oss spanska.
Vi har väl gott om tid?
-Jag vet inte. -Åtta månader.
-Nej, planera, menar jag. -Körningen, trodde jag.
Vi har åtta månader för resan, eller hur?
-Va? -Inte mycket att göra.
Åtta månader? Vi åker på el-motorcyklar, din idiot!
Vi måste hitta ett spel som vi verkligen gillar.
Bara nåt att göra medan vi laddar.
-Jag vet inte vad. -Kort.
-Uno... -Klädpoker.
Klädpoker. Kanske det.
Charley och jag har tänkt pröva hojar,
elhojar, för att se hur de går.
Jösses, den är riktigt sexig. Titta bara.
Man bara startar och kör.
Okej. Det låter fantastiskt.
Eller inte. Det är inget högt ljud.
Jag började tänka på att ligga på vägarna igen.
Det är en härlig känsla. "Vi åker dit", och så åker man.
Med en vän.
Det var länge sen vi gjorde det här.
Vilken härlig sak att göra. Att resa och se världen.
Och återuppta kontakten med Charley.
Jag trivs bäst på motorcykel.
Jag ser över axeln, och där är min bästa vän.
Det är nåt jag har saknat.
Charley? Kör du i eko-läge?
Sexigt läge.
Det är kul.
Att köra dem är mycket bättre än jag trodde.
-Det känns bra. -Och vi kan prata med varandra.
-Ja, rätt coolt. -Och man hör fåglarna kvittra.
Och...
Jättebra. Det intressanta är att man verkligen kan känna vägbanan,
för det är ingen vibration, och ingen motor.
Så man känner verkligen vägbanan under däcken.
Det går fort och det är kul. Trevligt.
Vi ses.
På grund av Long Way Round och Long Way Down
har jag en zen-liknande upplevelse när jag kör mc,
för jag kör så många timmar
och det försätter mig i ett slags trans, och jag älskar det.
Det är min meditation, antar jag.
Och upplevelsen att köra eldriven motorcykel
fick mig att känna det ännu mer.
Så jag tror att det är rätt metod.
Det är kul att köra med dig igen.
-Jag vet. Häftigt, va? -Jag älskar det.
-Tack. -Ja.
SAN DIEGO KALIFORNIEN
Vi är strax framme vid EV West.
Min vän Michael som driver EV West...
Jag ska fråga honom om eldrivna saker.
Egentligen motorcyklar.
Han sätter eldrift på allting.
Han konverterar Porsche och Ferrari och en massa VW-ar.
-Hur är läget? -Kul att se dig. Allt väl?
Den känner jag igen.
Michael konverterar min 1954 Volkswagen-bagge till elbil.
Det ser lysande ut. Verkligen fint.
De gav mig en liten Owi-Wan-nyckelring.
Så ni är redo för en häftig resa.
-Jag vet. -Vi vill fråga dig om den.
För vi kommer att köra genom Sydamerika och Centralamerika.
Hur ska vi göra?
Den första helgen vi körde våra elmotorcyklar
åkte vi ut i öknen tills batteriet var...
Vi ledde bokstavligen hojarna tillbaka till skåpbilen.
Och jag sa: "Jag trodde att vi hade mer kräm."
Så coolt.
Tjusigt gjort, eller hur?
Vilken hantverksbragd.
Därför kommer det att bli så svårt för er,
för de bästa hojarna klarar 115 kilometer.
Så vi kommer inte längre än 11 mil på nån hoj?
Just det.
Det låter inget vidare.
-Det låter inget vidare, va? -Nej.
Elva mil, säger han.
-På nån hoj. -Just det.
Så om vi ska ta oss 25-30 mil per dag,
behöver vi ladda två gånger per dygn.
-Inte bara när vi äter lunch, men... -Det tar flera timmar.
Och om man bara har vanliga eluttag, inte snabbladdare,
räcker inte tiden till per dygn.
Vi tar reda på lite mer om det. Här är grabbarna.
-Hej, killar. -God morgon.
-Läget? Ser jättebra ut. -Läget, Russ?
Vi skulle vilja göra resan från Sydamerikas sydspets
till Los Angeles på elhojar. Vi är överens om att vi vill försöka.
Men hur vi än bär oss åt
kommer vi inte längre än elva mil per dag.
Jag känner mig... Jag känner mig lite nedslagen av det.
Ni vill egentligen göra nåt
som sakkunniga inte tror är möjligt.
-Ja. -Eller hur?
Vi såg inte på när Evel Knievel hoppade över Snake River
för alla trodde att han skulle klara det.
Det som tilltalar mig som ivrare för elfordon
är tanken: "Oj. De kommer att försöka göra nåt
som jag tror är omöjligt." Så i princip...
Uppmuntrande. Tack så mycket.
Det vore fint att få visa att det är möjligt.
Men bara om det är möjligt, och vår förväntan att klara 29 mil per dag...
Hur klarar vi det? Bokstavligen?
ROM ITALIEN
Vi är i Rom och besöker Formel E-folket.
Tack.
Det är en Formel 1-tävling för eldrivna bilar.
Här är vi med den världsberömde skådespelaren Ewan McGregor.
Vad tror du om framtiden för tävlingar för elfordon?
Elfordon är framtiden. Givetvis.
Jag är fascinerad av elbilar och elmotorcyklar.
Skillnaden är tystnaden,
ingen vibration mellan en och vägbanan.
Det är spännande, och det är helt säkert framtiden.
Nu kör vi.
Vi har inte åkt ända till Rom för att leka med snabba bilar.
Gillar ni vindrutan? Den är typ 40 mm hög.
-Hej. -Där är han.
-Hur står det till? -Trevligt att träffas.
SUPERBIKEVÄRLDSMÄSTARE
Vi är här för att träffa Max Biaggi,
sexfaldig världsmästare i mc-racing,
för att fråga honom om tekniken.
Vi har ett projekt med Gilo. Vi ska göra en resa med elmotorcyklar.
Hastighetsrekordet... Har du en bild av motorcykeln?
-Lång hjulbas också. -Jösses. Fantastisk.
Senare i år ska Max försöka slå hastighetsrekordet på en elektrisk hoj.
Så det blir nåt nytt för mig,
men jag vet förstås nog om hastigheten,
men för mig blir det en utmaning.
-Ja. -En stor utmaning.
Hur tränar du? Tänker du bara...
Ingen aning. Det här är första gången för mig, men det är väldigt spännande.
I det här stadiet känns det som om
vi kommer att göra resan på elmotorcyklar.
Vi får helt enkelt försöka få det att funka.
Om vi fastnar så är det så.
Det är för spännande för att backa nu.
DAGBOKSKAMERA
Det är för spännande för att inte köra med elhojar.
När jag såg Charley klättra in i Formel E-bilen
påmindes jag om att inte bara elhojarna
skulle bli en utmaning för honom.
-Kört omkull för mycket? -Ungefär så.
Utan hans hälsa.
Ja, först i med fötterna.
Bra. Sen glider du ner i den.
Han råkade ut för en mycket allvarlig mc-olycka
i början av planeringsstadiet för resan.
SYDAFRIKA OKTOBER 2018
-Hur mår Charley, Olly? -Han kan inte andas bra.
Hans lunga är kollapsad. Hans blodvärde är inte bra.
De har flyttat honom till intensiven, han har en svullnad runt hjärnan
och de kanske måste borra in i skallen för att släppa ut trycket.
Han har blodklumpar på lungan,
och om de rör sig till hjärnan eller till hjärtat
kan det leda till en blodpropp.
Andas. Såja.
Han kan dö.
Jag blev rädd. Jag kunde ha mist nån,
och det var en hemsk olycka.
Det fick mig att tänka efter och inse
att det är viktigt att vårda de relationer som är viktiga för en.
Man måste lägga energi på dem för att hålla dem levande,
för om man inte gör det...
...mister man nåt som är väldigt viktigt.
Jag kände mig närmare honom efter det. Jag tog mer kontakt
och hörde mig för om hans rehabilitering.
Jag ska snart slippa rullstolen.
Andra vill kunna springa igen och så, men själv vill jag
bli bra nog att kunna köra motorcykel.
Motorcyklar är äventyr. Det är hans liv.
Det får honom att känna sig levande.
Okej. Jag ska sätta mig på motorcykeln för första gången sen olyckan.
Han pratar om hur en del fastnar vid olyckan
och tänker på vad de kunde ha gjort annorlunda,
vad de borde ha gjort annorlunda,
men han har kommit över det stadiet
och börjat leva igen och röra sig framåt, inte se bakåt.
Charley är inspirerande på det sättet.
Rätt bra, va? Jösses.
Jag tar min skoter.
GENÈVE SCHWEIZ
Jag måste återvända till LA för jobb,
men Charley är inbjuden till Genève för att testa en elmotorcykel.
Det är faktiskt en elektrisk Harley-Davidson.
Vi är på väg till en liten bana för att testa din e-hoj.
Det finns bara en sån just nu, så kör inte sönder den, snälla.
Säg inte så.
Det är en prototyp av en landsvägshoj
som de tror kan konverteras för vårt äventyr.
-Här har vi den. -Herregud. Titta bara.
-Den ser helt... Oj! -Där är den.
Jösses. Jag väntade mig inte att bli så glad, så uppspelt över den.
Just den här modellen, den här hojen...
...inga andra än Harley-Davidsons jobbare
har nånsin suttit på den förut.
Den ser fantastisk ut.
Han sa det klassiska:
"Det finns bara en, så ha inte sönder den."
Man känner: "Åh, nej! Vilken press!"
Ewan, jag önskar att du var här.
-Okej, då kör vi. -Mycket nöje.
Vilken kraftfull motorcykel,
och han kör på full effekt med slickdäck på.
Slickdäck.
Så jag är lite orolig över att se honom köra.
Det var halt.
Bakhjulet tappade väggreppet.
Jag är nervös nu. Verkligen.
Oj, bakhjulet slirar.
Vad sägs, Charley? Du kanske kommer att åka över Anderna på den där.
Det är en fantastisk hoj. Helt fantastisk.
Det vore intressant om du jobbar med våra ingenjörer
och provkör den, så vi kan finslipa konfigurationen.
Ett äventyr till.
Jag medger att jag aldrig hade kunnat tro
att Harley-Davidson skulle göra en eldriven hoj.
Jag har haft några HD genom åren,
och det vore spännande om de kunde anpassa den här för vårt äventyr
med så kort varsel.
T-BANA
Vi är framme!
Jag kom till London,
så vi kan planera resan dag för dag.
Hej, killar. Läget?
-Utmärkt. -Hej.
-Perfekt. -Hur mår du?
-Hur var åkturen? -Du ser cool ut.
Väldigt fin. Det var... Det är varmt.
-Hur var det? -Trafiken var galen idag.
-Hör på, killar... -Ta en titt på det.
Just det. Du skickade en bild på huset.
Det här är nummer 25.
-Trettiofem. -Jaha.
Mycket finare än det här.
-Är det här ditt? -Nej.
Ny operationsbas. I London.
Vi fick faktiskt nycklarna igår.
-Bra. -Öppna.
Är det här allt skräp som inte rymdes på ditt kontor?
Hörru, Charles? Är du... Har Charles inte ätit lunch?
Vilken massa stolar. Nu sätter vi igång.
Akta väggen. Ni skrapar mot redan.
Han måste insatsen där.
Jag tappar... Du måste följa mig.
För annars...
...tappar jag taget.
Jag lyckades tyvärr bryta flera ben innan de beslöt att flytta in.
-För tung för mig. -Jag hjälper dig.
-Vänta. -Det kanske beror på hängbuken han har.
Den är så tung. Hur ska vi få upp den dit?
Vänd den sidledes.
Den går inte in genom dörren. Lyft.
-Vad sa han? -Ta i lite.
Charley, du bestämmer, och om det inte går är det ditt fel.
-Det här blir svårt. -Den sidan också, Russell.
Vänder vi den så där?
-Nej. -Jag tror...
Vi sitter visst fast.
Den måste stå på högkant.
-Upp i taket. -Den kommer inte förbi här.
Till vänster, ovanför huvudet. Taket.
Fötterna kommer att lossna. Jag har skruvarna här. Vänta.
Ta ner den igen.
Vänta lite.
Ett, två, tre, lyft!
Det går! Vänta, vart ska jag ta vägen?
Det gick!
-Bra gjort. -Inte illa, kompis.
Här är vi nu.
Det börjar kännas lite mer verkligt nu.
Jag ska gå igenom vad vi har.
Tur att vi har en kaviarsked.
Hur skulle vi klara oss utan en sån?
"Var är kaviarskeden, killar?"
Fint, kompis.
-Okej. -Tack.
Det ser rätt proffsigt ut.
"Proffsigt" är väl att ta i.
Vi är tillgängliga för alla slags program om dekorationer, gör det själv,
heminredning, såna saker.
Bara det finns kartor så går det bra.
Vi utför...
Den traditionella panamerikanska rutten går från Alaska till Eldslandet.
Men vi körde en stor del av den norra leden i Long Way Round.
Så den nya planen är att starta vid Sydamerikas sydspets
den 1 september,
och köra hela vägen till Los Angeles
för att hinna fira jul där med våra familjer.
Sen kör ni mot Cusco.
PRODUKTION
Det finns mycket runt Cusco. Där ligger Machu Picchu.
Just det.
Machu Picchu ligger här.
Ni måste absolut köra över saltvidderna.
Saltvidderna. Absolut.
Det där heter alltså Lago de Poopó.
Jag är 48 år och skrattar för att det står "poopo".
Vi vill minska vårt koldioxidavtryck på den här resan.
Så vi ska planera lite här.
Det är i Peru, och kallas Cool Earth.
Vi minskar koldioxidutsläppen under resan, men vi vill göra mer.
Att skydda hotade regnskogar är avgörande för klimatet och planeten.
Vi besöker ett projekt i Amazonas
för att själva se hur processen fungerar.
Vi ska köra 24 mil om dagen. Det är långt att åka.
Det ger oss gott om tid att prata smörja, men...
...jag har inte nog att prata om.
Jättebra. Det kommer att bli en cool rutt. Väldigt varierad.
Berg och öken och en lång strandsemester hela långa,
långa, långa vägen.
Patagonien är ett stort otillgängligt område.
Det utgör över en miljon kvadratkilometer av Chile och Argentina.
Vi bad Argentinas ambassad om råd för laddning av hojarna.
-Den här vägen är berömd. Väg 40. -Väg 40.
-För den här... Ja. -Den här?
Glaciärerna, sjöarna är väldigt imponerande.
Är det här området likt det där?
-Ja. -Ja.
Så om vi tar den vägen och den, får vi lite av båda världarna.
-Ja. -Ja.
En sak till. Vi kommer att använda eldrivna motorcyklar...
Hur man ska ladda dem?
Jag tror... Härifrån och norrut finns ingen...
Det blir ett problem.
Man pratar om elhojarna
och ser på kartan och tänker, hårt jobb.
SJÖAR - TÅG - VALAR
Det enda som oroar mig är de stora tomma landskapen.
Hur gör vi där?
Att köra 2 100 mil på elmotorcyklar och filma det
kräver ett helt team med människor
för att förverkliga.
Så vart och ett av de här specialgjorda telefonfacken är en dags minneskort.
PRODUKTION
Avståndet mellan städerna är för långt...
PRODUKTION
...för laddstationerna.
På Long Way Round och Long Way Down startade vi från London.
Det största med den här resan,
vilket vi nog inte har tänkt tillräckligt på,
är att allt måste forslas till Sydamerikas sydspets.
Sen börjar vi.
På tidigare resor har vi haft bensindrivna kamerafordon.
Där har vi haft campingutrustning, filmutrustning, första hjälpen.
Vi försöker hitta en elektrisk motsvarighet som klarar samma sak.
Vi är på väg till Plymouth, Michigan.
Vi ska till ett företag som heter Rivian.
Rivian tillverkar helt otroliga
eldrivna allround-äventyrsfordon.
Problemet för oss är
att de inte kommer ut på marknaden förrän 2020, och det här är 2019.
Så vi ska möta dem och prata om vad som är möjligt
respektive omöjligt.
Som vanligt kommer vi säkert att välja det som är omöjligt.
Det är en gammal Mitsubishi-fabrik
som ska omvandlas, 240 000 kvadratmeter.
Det var så här det såg ut.
Det är en re-prototyp för att få till allt rätt.
Så här kommer hela fabriken att se ut.
Vilken kontrast, va?
Fast de är nio månader från serieproduktion,
har Rivian erbjudit oss två spritt nya prototypbilar.
Men bilarna de tänker bygga åt oss
består just nu endast av lera.
Och de måste designas för att klara all terräng.
Vi kommer att köra genom snö, öken, stenar, berg, djungler, lera.
I princip allt som finns på jorden.
-Klarar den det? -Perfekt.
Ja. Den delen är enkel.
-Den delen är enkel. -Ja.
Skämt åsido, för vi kontrollerar varje hjul med mjukvara,
varje hjul snurrar i valfri hastighet och med valfritt vridmoment när som helst.
Så om vi kör fast i sanden...
-Går drivkraften till de andra hjulen. -...löser bilen problemet.
De här fordonen...
Vi skapar nåt som är körklart innan fabriken är redo.
Vi skapar verktyg tidigare än vi behöver.
Det där visste jag inte.
Det är fantastiskt att ni tror så starkt
på det vi gör och vill vara delaktiga.
Så tack, vi respekterar det enormt mycket.
Det här blir den första eldrivna färden från Sydamerikas sydspets till LA.
-Ja. -Den första nånsin.
Så en del av den historien är att vi bygger...
...infrastruktur för att understödja den.
Det finns knappt några laddstationer
i huvuddelen av länderna vi ska åka igenom,
så Rivian ska installera 150 snabbladdstationer längs rutten,
som både bilarna och hojarna kan använda.
Så flera månader i förväg bygger vi ut
den här grundstommen av laddstationer.
Jätteglad. Det var jag inte igår. Jag trodde att vi hade massor av problem.
De här killarna har gett oss en lösning,
men de kan även lösa problemet med motorcyklarna.
LOS ANGELES KALIFORNIEN
TIO VECKOR FÖRE AVFÄRDEN
Vi ska strax ta emot två Harley.
De har byggt om sin prototyp till landsvägshoj,
och vi hoppas att den ska klara vårt äventyr.
-Vad är det i släpet? -Det är kopplingen.
Vad är det i släpet, Charley?
Hej, Mark. Hur står det till? Ewan. Angenämt.
Nu gäller det, en eldriven Harley eller ingenting.
Nervös?
-Nej, glad. -Glad?
Glad.
-Då kör vi. -Nu kör vi.
Det stora avslöjandet.
-Oj! Herregud! -Tjusig. Den är jättefin.
Det var väl ungefär det här vi kom överens om?
Ja. Alltså, jag har glömt vad jag sa.
-Jag lyssnade. -Jag är förbluffad.
Vi har fokuserat på prestanda.
Störtbågen och sånt tar vi av före resan,
för de är av plast.
Det kommer snart aluminiumdelar.
Den ser redan ut som en äventyrshoj.
Jättefin. Ni har gjort ett jättejobb.
-Den ser jättefin ut. -Bra gjort.
Det var kul, för vårt team tog det här
och satte sex killar i ett hörn och sa:
"Nu ska vi bygga ett engångsexemplar, vi gör nåt kul."
Så det har varit kul för oss allihop.
Den här kan man nästa köpa i handeln idag, va?
Den här.
Vilken skillnad.
Helt annorlunda byggd, ja.
-Visst är den fin? -Mycket högre.
En väldigt hög motorcykel.
Skön körställning. Den kan man köra hela dagen.
-Hela dagen. -Ja.
Om det stämmer att den klarar 16 mil,
hoppar vi gärna på och kör en långtur.
Okej.
Sitter du skönt?
Ja. Körställningen är skön.
Styret kunde räcka lite längre tillbaka.
Den tar kurvorna fint. Den känns bra.
Du ser bra ut på den, Ewan.
Toppen. Jag älskar hojen.
Jag skaffar en Harley-Davidson-tatuering ikväll.
Okej!
-Hur långt har vi kört? -Tolv mil.
Tolv mil? Fyrtio procent kvar.
-Så det räcker gott och väl till 16 mil. -Ja.
Härligt!
Jag har jämt förespråkat elhojar.
Jag sa från början att vi borde ta elhojar.
-Visst sa jag det? -Jag minns det.
Ja.
Det här är min första laddstation.
Ja. Jag är faktiskt rörd.
Den liknar en äventyrshoj, men problemet är att det är en prototyp.
Harley har bara tio veckor på sig att bygga två superstabila terränghojar
som klarar en resa på 2 100 mil.
Det är mycket begärt.
Jag återvänder till London med Charley
för att hämta resten av utrustningen och förbereda oss inför resan.
Det här är liksom det nya materialet.
Just det.
Jag har prövat jeansen, och de är som silke.
Man kan bara kliva av hojen,
och ingen ser att man har skydd där.
Jag gillar den här.
Jag gillar verkligen den här.
Och en gammal vän som vi inte vill göra resan utan.
Se där.
Ända till sista minuten är allt kaotiskt,
men när man väl kommer iväg faller allt på plats, visar erfarenheten.
Claudio är tillbaka, allihop!
Då åker vi till Sydamerika,
och varken Charley eller jag kan ett ord spanska.
Vi ska leka en lek där jag inte kan tala engelska,
SPANSKLÄRARE
Och vi pratar bara spanska.
-Hola. -Hola.
Jag är dyslektisk, jag hatar det här.
Muy bien.
Lycka till, Charley.
Yo soy actor. Ah, presenta...
Presentador.
Byxorna.
Pantalone.
Pantalón.
Stol.
-Silla. -Silla.
La.
Man vet aldrig.
-Just det.
-För säkerhets skull... -Sätt dit "as" på slutet.
Det var den första lektionen jag gillat under mitt 52-åriga liv.
Vi ska åka till Rivian
och se hur det går med bygget av de här två eldrivna fordonen...
...och hur långt de har kommit med laddstationerna.
De är nog nästan färdiga.
Med tanke på tidsåtgången att testa och göra en SUV trafikgodkänd
måste Rivian ha den första bilen körklar inom två veckor.
Nu gäller det.
RIVIAN 002 RUSS BIL
Det är fortfarande bara karosskalet.
Vad är det, 002?
...till en färdig bil.
Ja, så jag kan sätta fler passagerare i den.
Jag gillar din optimism.
Den ska vara klar om två veckor.
-Okej. -Ja...
-Är du redo att se... -Vi går och tittar.
Det stora avslöjandet. Det här är Daves bil.
Noll noll ett.
RIVIAN 001 DAVIDS BIL
Det första VIN Rivian-fordonet nånsin.
Det är bara för mycket.
Jag trodde att ni hade kommit längre. Det är mycket kvar.
Elektroniken är inte installerad än,
och med bara två veckor kvar återstår mycket.
Vilket åtagande, att bygga två spritt nya bilar
med teknik som inte har existerat förut.
De har aldrig byggt nåt så snabbt förut,
vilket de stolt medger.
Hur går det med laddstationerna?
Det är ett jätteprojekt för oss.
Vi har börjat välja ut platser och bygga dem.
Just nu är laddare på väg till Sydamerika,
och troligen i början av nästa vecka börjar de installera dem.
För det... Det är det grundläggande.
Utan 1 900 mil med laddstationer på plats...
...kommer vi aldrig fram. Så enkelt är det.
TVÅ VECKOR FÖRE AVFÄRD
Ja, alltså ett, ett.
Vi har delat upp oss mellan Amerika och UK.
Vi gör alla produktionsförberedelser här
och bilarna och hojarna görs i ordning där borta.
Dave, har du sett fotona på snön på Route 40?
Det ser illa ut.
MED LOKALA PRODUCENTER
Det är den hårdaste vintern...
...sen 1994.
Vi måste vara förberedda på det värsta för att kunna fortsätta.
Jag står på gränsen mellan Michigan och Ohio.
Här finns en testbana
där de provkör Rivian för första gången.
Där är den, titta! Tjoho! Titta bara!
Jag tvivlade aldrig, eller hur?
Russell, du ska få se 001 köra runt banan.
Förhoppningsvis ser det inte ut så när vi kör över Anderna.
Nej...
Man kan bogserladda dem. Det är vad de försöker göra just nu,
att testa den kapaciteten.
De bogserladdar den i en timme,
och de tror att det kan ge halv laddning.
-En sak i taget. Det här är Lindsey. -Hej!
Hur går bilen?
Fantastiskt bra. Den väntar på dig.
Den är klar. Vi rullar. Alla fyra hjulen snurrar.
Det låter jättespännande.
Det är det verkligen. En bra avslutning på fredagen.
Då åker vi till Sydamerika, eller hur?
Är det risk för att Long Way Up faktiskt kommer att bli av?
LOS ANGELES KALIFORNIEN
-Väldigt snyggt gjort. -Tack.
Och du har... du har jättefina tånaglar.
Min minsta flicka och jag målade tånaglarna häromdagen,
och hon beslöt att måla mina blåa för att matcha hojen.
De ska vara mina lycka till på resan-tånaglar,
men jag vet inte om jag vill göra mc-resan med blåa tånaglar.
Jag sa till Anouk, åtta år: "Hur ska jag göra?
Om jag tar bort nagellacket betyder det otur."
Hon sa: "Det blir kallt, va?" Först sa jag: "Ja."
Hon sa: "Vad dum du är, du kommer ju att ha stövlar på dig.
-Ingen kommer att se dem." -Det är sant.
Hur tänker du...
Jag har varit...
Jag sa adjö till alla i morse så jag har kämpat med det hela dagen.
Ja, nu är du på egen hand, va?
-Ja. -Så, typ,
plötsligt går man från alla till...
Bara... ja.
Jag känner mig lite nere.
Man försöker vara stark inför barnen, men jag kunde inte.
Jag vet. Det är svårt.
Vi tittar på Ushuaia.
Det snöar idag.
Det blir som mest -16 grader.
Ingen kommer att se mina tånaglar på ett tag.
Och det ska snöa varje dag utom fredag.
Vi är i Milwaukee. Vi ska se våra hojar.
För första gången, tror jag.
Vi har sett modeller av dem och kört prototypen i LA,
men nu ska vi se hojarna vi faktiskt ska köra på resan.
Herregud.
Runt hörnet ser ni hojarna.
Oj.
Oj, killar.
Ni har satt ny upphängning bak också.
Vi har omdesignat hela bakänden av hojen.
-Den liknar mer en terränghoj. -Ja.
Vi höll på i en hel vecka och finslipade upphängningen
på hojen för just den här plattformen.
Fantastiskt. Oj.
Så den ser rätt bra ut nu.
Visst gör den?
Ni har förstärkt de här också.
-Ja, och vridit dem utåt. -Ja.
Vi har gjort nya konsoler som skyddar bättre.
Ja. Fantastiskt.
Vi la till skyddsplåten under
för att skydda alla viktiga komponenter...
I motorn.
Ni har verkligen lyssnat. Det var fantastiskt.
Tack så mycket allihop för allt ert fantastiska arbete.
De lyssnade verkligen... på mig.
-Det fattas en liten bit här. -Ja.
-Den lackeras just nu. -Jag ser fram emot att köra dem.
Då kör vi.
Ewan och Charley älskar hojarna, det är nyckeln,
men de måste köra dem innan de verkligen vet.
Herregud!
Härligt.
Oj, det känns helt underbart.
De är jättesköna. Verkligen bra.
De klarar ojämnheter bra, va?
Det känns så betryggande.
Häftigt.
Jag gillar det verkligen.
Herregud, Charley!
-Vi är så... Otroligt. -Herregud.
Helt perfekt.
Vilken tur vi har.
Jag älskar verkligen min hoj.
Oj, hör ni.
Det räcker. Lysande.
Vilken lättnad. Hela grejen är helt fantastisk.
Nu ska vi bara få dem till Sydamerika och sätta igång.
Du vet att vi är Harley-Davidson,
så vi har fullt upp med jobb.
Alla som har jobbat med det här har ställt upp på sin fritid.
De har jobbat på kvällarna. De har inte försummat dagjobbet alls.
-Inte alls. -Det begärde jag aldrig.
Ja. Allt har gjorts på fritiden.
-Just det. -Jäklar.
De älskar det här. Det är vår hobby.
-Tusen tack. -Ingen orsak.
Verkligen, tusen tack.
Herregud.
De är verkligen redo för svår terräng.
Frågan är om de klarar 100 dagar med 25-30 mil per dag?
Det enda som saknas just nu är handskydden,
som kommer imorgon eller på torsdag.
Vi sätter på dem. De finns på hojarna när ni kommer till Sydamerika.
Så nästa gång vi ser dem blir i Sydamerika?
Ja.
-Längst ner. -Argentinas sydspets.
Ja.
-Ja. -Jösses.
-I en snödriva. -Herregud.
Charley och jag åker från LA och hojarna och bilarna kommer från Detroit,
och filmteamet från London.
Alla försöker hinna till Ushuaia i tid för starten,
bara för att vi ville kalla serien Long Way Up.
Första framgången. Alla har kommit fram, även alla grejor.
Jösses!
Det är så här Long Way Up börjar, i en snöstorm.
Utsikten genom flygplansfönstret var fantastisk.
Bara en massa berg med snöklädda toppar,
och herregud vad kallt det verkade vara.
Så kommer man runt en krök, och där ligger Ushuaia.
Jag undrar bara hur vi ska kunna starta i det här vädret.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson