Vi ska köra 210 mil genom 13 länder.
Från Ushuaia, genom Argentina och Chile till Atacamaöknen
mot La Paz, innan vi korsar Titicacasjön
och fortsätter längs Anderna till Colombia, över till Panama
genom Mellanamerika och Mexiko, och kommer till Los Angeles 100 dagar senare.
REGISSÖR-PRODUCENT
Vi ger killarna videokameror
och de får också kameror med mikrofoner på sina hjälmar
så att de kan filma sig själva medan de kör.
Är det här en väg? Jösses!
REGISSÖR-PRODUCENT
En tredje mc kör med dem
och på den sitter Claudio, vår kameraman.
Dessutom åker jag och Russ i två elpickuper
med våra kameramän, Jimmy,
Anthony och Taylor, som också hjälper till med logistiken.
Vi filmar killarna från fordonen
och sammanstrålar med dem vid gränserna
men i övrigt får de klara sig själva.
PASTO-FLYGPLATSEN
Vi har väntat här i drygt tre timmar
och har just fått höra att vårt resmål, Buenaventura
har stängts på grund av dimma.
Det påverkar alltihop
för båten som vi ska åka med går om två timmar.
Det ser inte alls bra ut.
Är det möjligt att landa på Buenaventura i dimman?
Inga problem.
-Den har öppnat. -Åh, va bra.
Är Buenaventura öppen nu?
Ja, allt är okej.
Nu har vi äntligen fått de goda nyheterna,
men helt utan marginaler...
...särskilt som vi måste lasta och lossa allting.
-Är ni redo? -Ja, sir.
Nu kör vi.
Vi har kört våra mc långt, sen starten
men nu har vi kört in i väggen.
Med det väglösa Dariengapet som hindrar vår rutt
mellan Syd- och Mellanamerika,
har vi inget annat val än att flyga och åka båt till nästa land, Panama.
Charley och jag sitter i ett plan med tre mc
och Russ, David och de andra i ett annat plan med all utrustning.
Vi försöker hitta det andra planet.
Det måste vara här uppe.
Det jag trodde skulle bli lätt, blev ganska svårt.
Nej, vänta!
-Där är han. -Var då?
-Till vänster. -Jaha.
Där är han.
Hej!
Det var nära ögat.
Det är en speciell flygning över Colombias djungel i de två planen.
En riktig Jakten på den försvunna skatten.
Häftigt.
Hojarna är helt okej. De föll inte omkull.
Det var det första benet i vår tredelade tripp för att komma in i Panama.
FLYGPLATS
45 MINUTER KVAR TILL BÅTENS AVGÅNG
-Okej. -Ja.
Tack.
-Nästa anhalt är färjan, va? -Okej.
83 MIL TILL LOS ANGELES
Vi är nu på väg in i den mörkaste, djupaste delen av Colombia.
LOKAL PRODUCENT
Buenaventura är ändå nåbar per väg,
medan den plats dit vi ska inte har några vägar alls.
Enda sättet är att åka båt.
Med båten åker vi längs kusten,
och passerar några avlägsna byar på vägen
på en tvådagars tur till Bahia Solano i norra Colombia.
De är helt isolerade byar
och de består ibland av slavar som rymt
och bildat dessa isolerade samhällen vid kusten.
De lever bara på jordbruk och fiske.
Varför avråds man från att resa till Buenaventura?
Det här området i synnerhet, för att det är en hamnstad
och det är så isolerat.
Det var ett nav för paramilitär aktivitet
och för knarkhandel,
och förstås för konflikter med FARC-gerillan och annat.
Gerillagrupperingar som funnits här.
-Där är några båtar. -Ska vi åka dit?
Nej.
Båten ligger där nere.
-Där är vår båt. -Nu skämtar du.
-Allvarligt? -Där är den, ja.
Tjena, kompis. Engelska?
Kastilianska, grabben.
Det här blir en intressant historia. Mycket intressant.
Den här?
Det är ju ett... vrak.
Hur ska vi få ner den dit?
Oj.
15 personer bor på den här båten.
Så mycket folk ombord.
Det kan inte vara vår båt.
Den verkar inte ens sjövärdig.
Det är inte den vi såg på bild.
Nej.
Det är inte rätt båt.
Fortsätt framåt.
Det här är inte vår båt, va?
-Vadå? -Det är inte den på fotot.
Den på fotot är där borta.
Där borta. Den gröna, eller hur?
De lagar redan mat åt oss därnere.
Ja.
-Det är den här, va? -Det här är vår båt.
Är det den här?
Okej.
Det är en grov båt.
Det är inget att skämta om. Det är en gammal skorv.
Den ska vi vara ombord på i två dar.
Det finns bergis vägglöss, kackerlackor, fästingar och råttor...
Ja... Vi är i vägen, det går nog...
Ja. De ska lasta ombord hojarna.
Det är som om vi redan är överens.
Vi skulle försöka förhandla oss till en bättre båt.
Nej, nu finns det ingen återvändo.
Herregud!
Åh nej! Han håller min cykel helt ensam. Den är jättetung.
Jag tror de brukar göra så här med scootrar.
Det verkar inte som att de är vana vid Harley-Davidsons.
15 MINUTER TILL BÅTENS AVGÅNG
Skälet till att de skyndar sig är tidvattnet.
Får vi den inte med oss kan inte båten gå ut.
Här kommer den.
Nu går vi in, va?
De har lite bekymmer i maskinrummet.
Du kanske vill komma ner och ta en titt.
Det här kan man inte tro på.
De har lite bekymmer med batteriet av alla saker.
Åhå, batterier!
Åhå, de får inte igång huvudmotorn.
Om du tittar ner ser du batteriet där.
De har det till att starta huvudmotorn med.
Den startade... inom en...
Gick igång på ett hjärtslag.
Ett gott tecken.
Tänk att de lånade ett batteri från den båten...
-En kickstart. -...att kickstarta båten.
Ciudad Mutis. Nuquí, Chocó. Over.
Bara en massa oljud.
Jag älskar allt oväsen och stoj. Fint, va?
Det ser fint ut.
Ja, kliv ombord nu.
Det här blir en filmsnutt som är svår att ta till sjöss.
Så sant.
Oj, titta! Fåglarna som flyger över vågor.
Och en fiskebåt i fjärran.
-Kapten, fartyget är redo, sir. -Bra.
Berama huvudsp-kraman och fp-rama de raka splintsen!
Okej, jag flamar flummarna, sir.
En sorts mix mellan James Mason och sjörövare.
Kolla, vi är på väg!
DAGBOKSKAMERA
Detta är min hytt.
Här finns det tre kojer.
Tre här.
Jag ska försöka sova i den i mitten
men jag har valt den enda hytten utan fläkt.
Som ligger nära avgassystemet.
Rätt knäppt, va?
Herregud, så gott.
Jösses, det är jättegott.
Det är vad jag menar med färsk fisk.
-Ja, jättegott. -Ja.
Mera fisk?
-Jag är så glad, jag älskar detta. -Gör du?
Ja.
-Ja, det är jättegott. -Det är helt fantastiskt.
Jajamänsan, Charley Boorman.
-Nu är han hemma. -Apropå...
Hur mår du?
Mycket bra.
Det påminner lite om ett fängelse.
Ja... Det verkar bekant.
Det har lite fängelsevibbar, va?
Faktiskt.
Nu ska jag gå till badrummet.
Jaha.
Hon är högljudd, men säker.
Så där ja.
DAGBOKSKAMERA
Så här funkar badrummet.
Det pumpar väl jämt sjövatten in hit, men...
Det är här som...
Och nu överger jag er en stund.
Välkomna nästa vecka på Long Way Up så får vi se om killarna kommer i hamn.
God morgon.
DAGBOKSKAMERA
Jag har inte sovit så bra.
Jag halkade runt... i evigheter i sängen.
Det här var min utsikt i morse.
Jättemycket ocean.
När man är på en liten båt och inte ser land nånstans
känner man sig väldigt liten.
Det tar väl nån dag eller två innan man får sina sjöben.
-God morgon. -Morrn!
Jag har fått en kaffe i handen
och skulle ut i korridoren, och gick så här.
Och jag...
Spillde inte en droppe.
Jag älskar den här båten.
Fantastisk mat, nylagad varje dag. Mest fisk, förstås.
Hon skrattar åt mig, för jag ville inte ha fisk.
Jag kan inte med fisk direkt på morgonen.
-Ska du inte äta? -Nej, det är okej.
Tack så mycket.
Många ombord har tillbringat det mesta av sina liv till sjöss.
Det är som Livets källa.
MASKININGENJÖR
När man en gång har hamnat här
blir man så fäst vid det att man inte kan ta sig härifrån.
Det är nåt speciellt... för mig.
Det har varit mitt jobb sen jag var pojke.
BESÄTTNINGSMAN
Vi har växt upp bland fiskare.
Jag och syskonen växte upp med fiske.
Det är mitt yrke.
Den 16:e januari fyller jag 85.
Ja!
Den här båten är en raring.
Om folk avråder en från nåt
blir det oftast världens bästa ställe.
Och därför gör vi dessa resor. Det är det här vi älskar.
För man är bara ombord med dessa människor en enda gång...
Och det är så galet och kul.
Titta! Land! Jag älskar land.
Kusten här är mestadels obebodd
men det finns enstaka byar här och var.
Vi har bett att få titta lite på dem.
Som en gasell.
Kockarna stannar alltid till här för att hämta råvaror till varje tur.
Har jag en huva? Ja, det har jag.
Det här kallas Chocó-området
och är tydligen jordens fuktigaste trakt.
Byn som vi ska till heter Nuquí.
Galet, va? Rätt mitt i...
På kustremsan här finns ändå en by.
Det går nog inga vägar hit. Alla kommer hit per båt.
-Vill du ha sånt där? -Ja, det gör vi.
Kolla in storgatan.
Hej.
Vilken fin affär du har. Mycket fin.
Som en dödskalle med en cigg i mungipan.
När vi kommer tillbaka till båten... Har vi...
Det finns inga handdukar, va?
Nej, inga handdukar, nej.
Vi kanske skulle köpa några handdukar.
Tack, så mycket.
-Hejsan. -Hej hej.
Jag älskar det här stället.
Jag gillar alla färger överallt.
Här har du ju allting.
BONDE
Om man sätter en stickling av matbanan i jorden
är den färdig att skördas sex månader senare.
Kommer man ner till vattnet finns det fisk där.
-Tack, señor. -Bra.
Det var ett trevligt ställe.
En massa snälla människor
och helt annorlunda mot det vi sett.
Det kändes helt afro-karibiskt, eller hur?
Åh, kolla här!
LOKAL
Vad är det? Hembränt?
-Det är alkohol i det. -Vad är det?
Viche.
-Viche. -Det är sockerrörsbrännvin.
-Är det? Luktar det nåt? Får jag lukta. -Lukta. Nosa lite.
Sen ses vi inte på ett tag.
Den goda nyheten: han drack inget. Den dåliga nyheten...
Åh, kära nån! Jösses!
-Lite starkt, ja. -Det är starkt.
Skönt att vi fick gå av båten.
Det var värt att få se den här byn, va?
Är ni redo, killar?
Harley-Davidson har fixat fram delarna till min mc,
men snabbaste sättet att få dem är att skicka dem till Costa Rica.
Inte Panama.
När vi kommer till Panama...
...tar jag min mc på lastbil för att komma till Costa Rica.
Okej.
Jag vill gärna ta hand om min hoj själv
men du får kolla Panama åt oss båda.
Ja, det låter bra.
Jag kommer att sakna dig.
Och jag dig.
-Men det blir ett äventyr. -Vad är det?
Vi har chartrat ett Antonov-fraktflyg
som kör hojarna först till Medellín och sen till Panama.
Därifrån tar jag min hoj till Costa Rica
för att hämta och montera Harley-delarna
och sen kanske få hojen ut på vägarna igen.
GRÄNSÖVERGÅNG
Klockan är 5 på morgonen och det är klibbigt och hett.
Antonov är ett fraktflyg
och får inte ta passagerare över nationsgränserna.
Den går direkt till Panama City med cyklarna
och jag vill få min hoj så fort som möjligt till Costa Rica.
Jag ska kolla om jag kan hänga på Antonovplanet...
...landa i Medellín, säga hej då till er, och sen fortsätta till Panama City.
-Tror man på det? -Vi får väl se.
-Okej. -Ja.
Okej!
-Colombia! -Colombia! Här kommer vi!
-Oj. Är det det där? -Nej.
Jösses, det är ett kraschat plan.
Vårt plan skulle vara här
men för att vi inte betalt räkningen än har det inte ens kommit iväg.
Vi försöker ordna till det nu.
Ja.
Cyklarna är inte lastade.
De är säkra här. Polisen vakar över dem.
All vår utrustning lastas av där inne. Det mesta är där redan...
...och vi kan göra vad vi vill tills planet kommer.
Vi har några timmar att slå ihjäl.
Jag vet att du tillhör
Någon ny
Men ikväll är du min
Kväll, är du min
Väldigt vackert.
Jaha, där gick två minuter, nu är det en timme och 58 minuter till avresan.
Som tur är finns det en badstrand i närheten.
Otroligt att vara här på en sån avlägsen del av Colombia.
Jag vill absolut återvända hit.
Har vi hört nåt om vår Antonov? Har den lyft?
Nej, jag kollar det genast.
Skulle den inte ha kommit...
-för två timmar sen? -Tre timmar sen.
Planet har redan landat så vi får sätta fart.
Okej, rampen är klar.
Ena minuten är man på stranden, får en öl och busar runt.
Nästa minut står en Antonov redan här.
Vi kunde ha varit här lite tidigare.
Det är inget att göra nåt åt.
Just det.
Jag vet ju ännu inte om jag får lov att åka med.
-Det hjälper om vi skyndar på lite. -Är det möjligt?
Det är möjligt.
Han måste få flygtillstånd från Bogotá. Ju tidigare vi far, desto bättre.
Jag älskar detta plan.
En riktig bit solid sovjetisk ingenjörskunskap.
Bomber på väg!
Detta är Rysslands bästa.
Lustigt nog får de inte flyga i europeiskt eller amerikanskt luftrum.
Det säger väl det mesta, va?
Det här är åt dig, för att du reser ensam med de tre cyklarna...
...separerade.
Så fort vi kommer fram får du stanna hos dem.
LOKAL PRODUCENT
Du får ta dem genom tullen och allting.
Med den där jackan kan du inte komma vilse.
Jag ska gå igenom immigrationsprocessen...
...och sen så fort det är klart,
fortsätter vi mot Panama City ikväll.
Gör inte så där.
Vi tar det igen. Jag stannar...
-Jo, jag kan nog... -Med killarna.
Vi stannar tills tullen är klar med sitt.
Immigrationsfolket får du hantera själv
-Okej, bra. -Nu drar vi, Ewan.
Vi har 40 minuter på oss att fixa tullen.
De har satt det på bussen.
Vad händer med mc:na?
Måste vi lasta av dem för att gå genom tullen?
Självklart.
Alla tre måste lastas av och sen lastas på planet igen?
Det sker imorgon.
Imorgon?
Ni kan inte åka nu?
Okej, låt mig prata med dem.
Jag kommer tydligen ingenstans ikväll.
Det är lite surt.
-Du var ju så redo. -Jag vet.
Du som sa: "Hej då killar, vi ses!"
Ja, alla avsked var klara. Genant.
Nu är jag helt ensam. Tout seul.
DAGBOKSKAMERA
Första dagen jag vaknar på ett hotellrum intill flygplatsen
där allt pappersarbete blev klart i går
efter att vi inte fick lov att fortsätta till...
...Panama City.
Jag sa hej då till alla igår
och det känns underligt att vara...
...på egen hand nu.
Jag borde komma fram till Panama City idag
och därifrån kör jag hela vägen till Costa Rica
för att hämta Harley-delarna i San José.
I kväll flyger Charley och de andra till Panama City
och han kör sin mc till Costa Rica, medan jag lagar min.
GRÄNSÖVERGÅNG
Förhoppningsvis är du nära gränsen till Costa Rica ikväll.
-Ja. -Ja.
Om det löper på, men det vet jag inte.
Sånt här tar alltid längre tid än man tror.
Som igår kväll, när vi trodde...
Vi trodde faktiskt att jag skulle med halv sju-planet, men...
Ja.
Du, Ewan.
-Det är väl lasten? -Fel ställe, ja.
Ah, här är vi.
Hojarna kommer här.
Piloterna har kommit.
Hela flygbesättningen är här.
Nu ska bara knarkpolisen kolla cyklarna,
och sen är vi på väg mot Panama City.
Jag kollar hur hunden arbetar.
Otroligt hur den sniffar sig fram i varenda liten del av hojen
och kör in nosen upp i och under hjulen och i motorn.
Precis överallt.
Den ville inte leka med Claudios lamadjur.
Jag tror att den här knarkpolisen
är nöjd med att det inte finns några droger i hojarna eller väskorna
så att nu har de packat in dem.
Nu måste jag gå och få passet kollat inne på flygplatsen.
Enda sättet jag fick flyga med lagligt, över gränsen med last,
var att jag blev en del av besättningen.
Jag har just fått ackrediteringen
så nu är jag legitim flygledare för den här turen.
På en Antonov.
Jag är nu officiellt medlem av flygbesättningen.
Bara medlem av besättningen som ledare över lasten.
Tack.
Starta motorerna så är vi snart på väg.
Jag är glad att få min hoj till San José, och tillbaka ut på vägen igen,
men det suger att missa resten av Colombia och Panama.
Lycka till, Ewan.
Innan jag lämnar Colombia
vill jag gärna se mig om i Medellín.
Vart ska vi nu?
Vi ska till Comuna 13, ett av områdena
som var riktigt farligt på 80-talet.
Det är ett exempel på hur knarkkulturen förändrades...
-för gott. -Jaha.
Och hur de investerade i allmän infrastruktur...
...som bidrog till att förändra folks tänkesätt
i grannskapet och överallt.
Jag har hört att Comuna 13 var helt omöjligt att vistas i då,
när Pablo Escobar satt vid makten.
I slutet av 2002 stormade polisen in med tanks för att rensa upp
och sen tog våldet äntligen slut.
Det där kan jag göra om jag vill.
Nu har det blivit en turistattraktion
där folk flockas för att se på vägg- målningarna och symbolerna för hopp.
Det här är områdets viktigaste graffiti.
Den här målningen representerar ett viktigt ögonblick...
KONSTNÄR
...i Comunan, Operation Orion.
Det var en av de största militära operationerna i Medellín
speciellt här i området och på de gator där ni varit.
Fantastiskt.
Kullarna är så branta här att för att hjälpa befolkningen
satte man in rulltrappor, så att folk kunde komma ut och hem igen.
Elektriska trappor,
de är helt unika i världen för en sån här plats.
En plats som är en favela.
Och turisterna dras hit av det.
Ja.
Och det, antar jag, bidrog till att förändra samhället
för det kom in pengar, förmodar jag.
-Just det, precis. -Åh.
Bill Clinton gjorde ett uppmärksammat besök här.
Som ende amerikanske president hittills.
Från att ha varit världens farligaste stad
till detta, är ett gott exempel för oss alla colombianer.
En starkare tro på...
STÖD KONSTEN...
...att satsningar på konst och kultur kan förändra ett helt samhälle.
Det här är beviset.
Ett ganska blött välkomnande till Mellanamerika.
Cyklarna kommer ner för rampen och ställs på de här pallarna
och sen förs de till tullen.
Det visste inte jag.
Det regnar och är hett och klibbigt.
Där går din hoj, Charley. Kan inte göra nåt åt det.
Jag har gjort vad jag kunde för henne.
Charley?
Jag är okej, jag har just kommit igenom.
Jag måste gå igenom för immigrationens skull och sen fick jag hämta...
Jag fick bli officiell medlem i besättningen, ser du.
Och jag har mitt bagage.
Allt är okej. Cyklarna är hela.
Jag vill bara få den dit så fort som möjligt
så att de får laga den.
Om drygt 80 mil får jag träffa Harley-mekanikerna
som, hoppas jag, kan få igång cykeln igen.
Idag, medan Ewan kör mot Costa Rica
har jag anlänt till Panama City.
Jag har hämtat min mc och planerar att se mig omkring.
Särskilt kanalen, som är så berömd.
Oj.
Det är stort.
Riktigt stort.
Kanalen är en genväg för fartyg
som vill gå mellan Stilla havet och Atlanten.
GATÚNSLUSSEN - MIRAFLORESSLUSSEN.
KARIBISKA HAVET STILLA HAVET
Jag är mållös.
När vi kom över bron och fick syn på det här,
det är ofattbart att se.
PANAMAKANALEN
Ja, det är rätt otroligt.
Hur många fartyg kan komma igenom?
Slussarna byggdes för 14 fartyg per dag, max.
Men vad kostar det?
Ett fullastat containerfartyg kostar cirka 1,2 miljoner dollar.
-För en container. -1,2 miljoner för enkel resa?
-Ja, enkel resa. -Enkel resa.
Det blir så mycket pengar åt Panama
att slussarna byggdes för att öka kapaciteten
och invigdes 2016 till en kostnad av 5,5 miljarder dollar.
I princip har det varit din uppgift från början.
Jag var en av fyra som ledde projektet
och 2012 var jag chefsingenjör för bygget.
Det var jättebra.
Hur påverkar du kvinnors karriär i den här branschen?
Det var nog en del som tvivlade på tillsättningen
men jag skaffade mig en rosa hjälm.
Den rosa hjälmen blev mycket berömd.
Det var dock inte avsikten, utan att klargöra för folket här:
"Hej, jag är kvinna. Och jag kan det här."
Nu är det en viktig rörelse,
att uppmuntra kvinnor att klättra i företagshierarkin.
Många studier bevisar
att om man har ett omväxlande team för beslutsfattande, blomstrar industrin.
Vad händer nu?
Jo, att porten öppnas
och den här båten kommer igenom till nästa avsats i kedjan.
Ser du nu att vattennivån är lika?
Ja, oj!
-Jösses, den är enorm. -Ja.
Det är exakt samma princip som i ursprungsslussarna.
Oj.
Disney!
Hej, du lilla.
Varifrån kommer ni?
-Från London. -London?
Jaha, okej.
Reser ni jorden runt?
Ja, vi gör en...Long Way Up.
På elektriska motorcyklar.
-Märkligt, va? -Jättehäftigt.
Bara att ladda.
Vilken otrolig plats och inspirerande kvinna.
Jag är inte riktigt färdig med kanalen än.
Det här har jag velat göra så hemskt länge.
Min far gjorde en film här som hette Skräddaren i Panama.
Pierce Brosnan och Jamie Lee Curtis var med i den.
Där finns en scen...
Han simmar i vattnet här och en gigantisk tanker går förbi.
Jag sa: "Pappa, jag ska åka till Panama."
"Då måste du återskapa den där scenen," sa han.
Nu är vi här och kolla...
Vad har vi bakom min axel?
Va? Ja... jag vet inte.
Enorm, va?
Ingen panik nu, Charley.
Det här är bara för dig, pappa.
Tack för att du är min pappa
och en inspiration för mr Äventyraren och mr Resenären.
Allt kommer från dig, pappa.
Okej.
Herregud!
Det trodde jag inte!
Jag undrar hur Charley har det i Panama.
Jag vet att han är på den platsen där hans far filmade.
Jag är på mitt eget lilla äventyr genom Costa Rica
och tänker på min familj, jag också.
Du är så långt bort från mig
Så långt bort att jag inget ser
Jag vill så gärna komma till San José.
Inte bara för att laga min hoj, utan för att få träffa min dotter, Jamyan.
Ibland berättar jag den här historien
för den är ett exempel som totalt förändrade mitt liv.
Inte bara mitt utan också Jamyans liv
och min familjs liv, och hennes systrar och mammas liv.
MONGOLIET 2004
Vi hade rest omkring i Mongoliet i en vecka.
Fyra, fem dagar kanske.
Vi kämpade, för det var blött och lerigt
och vi kom drygt 3 mil om dagen och...
Fast samtidigt
njöt vi av hur vackert Mongoliet var
och hur avlägset livet var där
och som människor levde där.
Vi var ju också frustrerade på grund av de korta sträckorna
och vi var på väg till Ulan Bator, som låg 160 mil bort.
Vi började känna det som att vi aldrig skulle nå fram.
Vi fick en sån där dipp
när man inte längre ser vad som är viktigt.
Vi fick fram våra kartor och kollade på dem.
Då sa jag det.
"Charley, vi kan vara i Ryssland om en dag, om vi svänger vänster
och vi kan vara tillbaka på vägen på kartan."
Vi kollade till vänster och rakt fram.
Jag ringde till David...
VIA SATELLIT TILL SUPPORTTEAMET
...och fick tag på honom och sa: "Du, vi tänker...
svänga vänster och lämna Mongoliet." Då hade vi missat Ulan Bator.
David tänkte i andliga termer.
Ni får inte missa det ni tycker är viktigt för en sån här sak.
Det här är en grej för livet, så...
Så tänker jag.
När han pratade med mig visste jag att han hade rätt.
Vitsen är kanske att det är en kamp
och att vi ska kämpa på.
Nå, vi fortsatte och kom till Ulan Bator.
STATLIGT BARNHEM FÖR GATUBARN, ULAN BATOR
Charley och jag besökte ett barnhem.
Vi blev otroligt berörda av det.
Inget kunde ha förberett mig
på hur små de där barnen var.
Det fanns flickor där på bara två år.
Den här lilla hittades för två veckor sen...
JAMYAN TRE ÅR
...och pratar bara med den här tjejen.
De tycktes ha ett slags band mellan sig.
Vi åkte samma dag
men jag kunde inte sluta tänka på den där lilla flickan.
Det tog nästan två år, men vi adopterade henne, Jamyan.
Det är liksom ett av de där besluten i livet, där man tror
att man kan gå tillbaka och tänka:
"Det kunde ha...
...ha ändrat allt, om vi gjort så här.
Om vi hade svängt till vänster hade jag aldrig mött henne.
Det är ganska otroligt
Ursäkta.
Det är ett sånt stort ögonblick, och det var det då också.
Efter månader längs vägarna får jag träffa Jamyan om några dar
om jag får ihop hojen i tid.
Leverans!
-Hur går det? -Kul att se dig.
-Det här är Kalee. -Hej Kalee, hur mår du?
Kul att ses.
Rachel och Kalee har åkt från Harley-Davidson i Milwaukee
för att få cykeln klar.
Beskriv vad som händer.
Jo, ramen måste bort, bakhjulsupphängningen också...
...och sen separeras den från elmotorn.
Ja.
Jäklar!
Jag kan åka enhjuling.
Inte så långt, men jag kan!
Jätteläskigt.
Herregud!
Det känns som om jag ser på när nån opereras, och det gillar jag.
Jag är impad av hur de tar isär den.
Fantastiskt att se hur de plockar isär hojen
och nu ska vi jobba långt inpå natten
för att sätta ihop alltsammans igen.
Förhoppningsvis är jag tillbaka på vägarna i morgon.
Medan Ewan lagar sin cykel
har jag hört om en ovanlig kille.
Pachanga, just det. Pachanga.
Hälsa på Pachanga.
LOKAL
Han är 85 år och kör ännu motorcykel.
-Oj. -Ja.
Oj då, du har en del häftiga grejor här.
Jag minns de här affischerna från min uppväxt.
-Ja, eller? -Ja.
När började du med Harley-Davidson?
När jag var 14 år hade jag en farbror.
Han hade en bilverkstad.
Han hade en Harley, men en av de första från 40-talet.
Han lärde mig köra upp till piren.
Från den dagen: Harley-beroende.
-Oj då! -Ja.
Det är så vackert.
Där är hon. Få se om hon startar.
-Lyssna, hör på henne, lyssna! -Okej.
Jag älskar det.
Hoppas jag kan göra så där när jag är 85.
De jobbade hela natten med hojen för att få den klar.
Okej, ut på vägen igen!
Den här cykeln är verkligen härlig.
-Okej, grabben! -Hur mår du, grabben?
Titta på cykeln.
Hur mår ni, killar?
Skönt att se dig.
Kör runt där... Det är bakom huset där.
Min hoj missar du inte.
Ja, där är den ju.
Ännu ett äventyr, mitt i äventyren av äventyr.
-Hej! -Jäklars!
Okej, grabben. Hur mår du?
Jag har saknat dig.
Jag får släppa mina faderliga omsorger
och låta henne stanna hos de andra...
DAGBOKSKAMERA
Hjälpa dr Karen eller Jimmy, eller vem som helst.
Och jag får försöka hålla mig ifrån den Stora papparollen.
Jag måste låta henne...
vara vuxen och det är...
Det är så skönt att vara tillbaka på hojen
och jag ser så fram emot att få träffa Jamyan.
Undertexter: Eva Söderqvist