Vi skal kjøre 2 000 mil gjennom 13 land.
Fra Ushuaia, inn og ut og fra Argentina og Chile, til Atacama-ørkenen,
mot La Paz, før vi krysser Titicaca-innsjøen
og fortsetter langs Andesfjellene til Colombia over til Panama,
gjennom Mellom-Amerika og Mexico og ankommer Los Angeles 100 dager senere.
REGISSØR-PRODUSENT
Vi skal gi disse karene videokameraer,
og de får også kameraer montert med mikrofoner på hjelmene sine
så de kan filme mens de kjører.
Er dette en vei? Herregud!
REGISSØR-PRODUSENT
En tredje sykkel følger dem, og der er Claudio, kameramannen.
I tillegg reiser Russ og jeg i to elektriske pickuper
sammen med kameramennene, Jimmy,
Anthony og Taylor, som også hjelper til med logistikken.
Vi filmer karene fra kjøretøyene
og møter dem ved grensene,
men ellers er motorsyklene på egen hånd.
FLYPLASS
Vi har ventet i over tre timer nå
og fikk høre at målet vårt, Buenaventura,
er stengt på grunn av tåke.
Det har litt domino-effekt,
for båten vi skulle ta, går om to timer.
Så dette ser ikke bra ut.
Er det mulig å lande på Buenaventura nå i tåken?
Ikke noe problem.
-Ja, den er åpen. -Bra.
-Er Buenaventura åpen? -Ja, alt er i orden.
Vi fikk endelig gode nyheter,
men vi har knapt med tid...
...spesielt siden vi må laste og losse i andre enden.
-Klare, folkens? -Ja.
Kom igjen.
Vi har kjørt syklene langt siden vi startet,
men nå har vi støtt på en hindring.
Mangelen på veier i Dariéngapet blokkerer ruten
mellom Sør- og Mellom-Amerika.
Vi har ikke noe valg og må reise luft- og sjøveien til neste land, Panama.
DARIÉNGAPET
Charley og jeg er på ett fly med tre sykler,
og Russ og David og teamet er i det andre med utstyret.
Vi prøver å finne det andre flyet.
Han må være her oppe.
Det jeg trodde skulle bli lett, er visst vanskelig.
Vent litt.
-Der er han. -Hvor?
Til venstre.
Der er han.
Hei!
Oi, det var nære på.
Det er utrolig å fly over den colombianske jungelen i disse flyene.
Det er som Jakten på den forsvunne skatten.
Ganske kult.
Syklene er hele. De veltet ikke.
Første steg i vår tredelte tur inn i Panama.
FLYPLASS
45 MINUTTER TIL AVGANG
-Ålreit. -Ja.
Gracias.
-Greit. Neste stopp, fergen, ja? -Ok.
870 MIL TIL LOS ANGELES
Vi er på vei inn i dypeste, mørkeste Colombia.
LOKAL PRODUSENT
Buenaventura er forbundet via vei,
men dit vi skal, er det ingen vei inn eller ut.
Man kommer dit kun med båt.
Båten tar oss langs Stillehavskysten,
forbi et knippe landsbyer på veien
på en todagers tur til Bahía Solano i nordlige Colombia.
De er kjempeisolerte samfunn,
og mange av dem er slaver som rømte
og skapte disse isolerte samfunnene på kysten
og levde av jordbruk og fiske.
Hvorfor er Buenaventura på listen over utrygge steder?
Dette området er spesielt fordi det er en havneby,
fordi det er så isolert.
Det er sentralt for paramilitær aktivitet,
for narkotrafikk,
og klart, konflikt med FARC og andre...
...og geriljagrupper som fins her.
-Det er noen båter. -Skal vi dit?
Nei.
Båten er der nede.
-Der er båten. -Du tuller.
-Seriøst? -Det er den. Ja.
Hei, min venn. Snakker du engelsk?
Kastiljansk, kompis.
Dette blir interessant. Dette blir en interessant affære.
Denne?
Dette er et vrak.
Hvordan får vi den ned dit?
Oi.
Det bor 15 mennesker om bord også.
Så mange om bord.
Dette kan ikke være vår båt.
Denne ser ikke sjødyktig ut.
Det er ikke denne vi så bilder av.
Nei.
Dette er ikke båten du ser etter.
Fortsett.
Dette er vel ikke båten vår?
-Hva? -Det er ikke den på bildet.
Den på bildet er der borte.
Den der oppe. Den grønne.
De tilbereder mat til oss der nede.
Ja.
-Er det denne? -Båten vår.
Er dette båten vår?
Ok.
Det er en røff båt.
Man kan ikke si annet. Det er en røff, gammel båt.
Vi skal være på den i to dager.
Dette blir lopper, kakerlakker, flått, rotter...
Ja. Vent, vi er i veien. Alt er...
Ja. De bare laster syklene på.
Det er som om alt er avtalt.
Vi prøver å forhandle oss frem til en bedre båt.
Nå er det ingen vei tilbake.
Herregud!
Åh, nei. Han dytter sykkelen min alene. Den er kjempetung.
De pleier å gjøre dette med scootere.
Jeg vet ikke om de er vant til Harley-Davidson.
15 MINUTTER TIL AVGANG
Grunnen til at de skynder seg, er at tidevannet snur.
Om vi ikke får den på, får vi ikke båten ut.
På med den.
Vi går på, hva?
De har litt trøbbel i maskinrommet.
Dere vil kanskje se.
Dere vil ikke tro det.
De har batteritrøbbel, av alle ting.
Batterier.
De får ikke hovedmotoren i gang.
Om du ser ned, ser du det batteriet der.
De har brukt det til å starte hovedmotoren.
Og den startet... Motoren startet på...
Den startet på et blunk.
Det er et godt tegn.
Jeg elsket at de lånte batteriet fra den båten der borte...
-For å starte. -...for å starte båten.
Ciudad Mutis. Nuquí, Chocó. Over.
Det er bråket.
Jeg elsker stemmer og rør. Flott, hva?
Dette... Dette ser bra ut.
Der sa du det. Om bord. Kom igjen.
Sånne opptak blir vanskelig til sjøs.
Stemmer.
Oi, se på... fuglene som flyr over bølgene.
Og nå, en fisker som passerer i det fjerne. Oi.
-Kaptein, skipet er klart, sir. Ok. -Bra.
Skip o'hoi og alle mann på dekk.
Ok, jeg setter seil.
Det er en blanding mellom James Mason og en pirat.
Se. Vi er på vei!
JOURNALKAMERA
Dette er kahytten min.
Det er tre køyer. Her.
Tre her.
Jeg prøver bare å sove i den midterste,
men jeg har valgt den eneste kahytten som ikke har vifte.
Og som er ved... eksosen.
Sprøtt, hva?
Herregud. Det er så godt.
Herregud. Det er nydelig.
Det er fersk fisk.
-Ja, det er herlig. -Ja.
Mer fisk?
-Så glad. Elsker det. -Gjør du?
Ja.
-Det er nydelig. Veldig godt. -Dette er utrolig.
Ja. Charley Boorman.
-Han er her. -Snakker om...
Hvordan går det?
Veldig bra. Ja.
Det er litt som hvordan det er i fengsel.
Jeg syntes det var kjent.
Det har en fengselsaura, hva?
Virkelig.
Må på badet.
Ok.
Hun bråker, men hun er trygg.
Sånn ja.
JOURNALKAMERA
Det er sånn badet funker.
Det er vel konstant pumping av sjøvann inn her og...
Det er her...
Det er her jeg forlater dere.
Bli med oss neste uke på Long Way Up for å se om guttene kommer i havn.
God morgen.
JOURNALKAMERA
Jeg sov ikke spesielt godt.
Jeg vred meg i evigheter i denne sengen.
Dette var utsikten min i morges.
Svært hav.
Du vet når du er på en liten båt. Du går ut og ser ikke land,
da føler du deg liten, hva?
Det tar en dag eller så før du setter sjøbein, antar jeg.
-God morgen. -God morgen.
Jeg har kaffe i hånden,
så gikk jeg ned gangen og gjorde sånn.
Og bare...
Jeg sølte ikke en dråpe.
Jeg elsker båten.
God mat, fersk hver dag. Mest fisk, klart.
Hun ler av meg. Jeg ville ikke ha fisk.
Jeg klarer bare ikke fisk tidlig på morgenen.
-Vil du ikke spise? -Nei, takk.
Tusen takk.
Mange i mannskapet om bord har vært til sjøs i hele sitt voksne liv.
Det er... som livets kilde.
MASKINIST
Det er noe som, når du først lever dette livet,
blir du så knyttet til det at du aldri vil forlate det.
Det er noe spesielt for meg.
Dette har vært jobben min siden jeg var liten.
MANNSKAP
Søsknene mine og jeg vokste opp blant fiskere med fiske.
Det er yrket mitt.
Og nå, 16. januar, blir jeg 85.
Ja!
Denne båten er skjønn.
Når noen sier at du ikke bør dra dit,
blir det alltid det beste stedet å være.
Derfor tar vi tar disse turene. For dette. Derfor elsker jeg det.
For da får du være på en sånn båt med de menneskene, og...
Det er sprøtt. Det er så gøy.
Se, land! Herregud, jeg elsker land.
Langs hele kysten er det ganske ubebodd,
men det er noen spredte landsbyer,
så vi ba om å få sjekke dem.
Elegant.
Kokkene pleier å stoppe her etter forsyninger på hver tur.
Har jeg hette? Ja, det har jeg.
Dette er Chocó-regionen,
og det er visst et av verdens våteste steder.
Landsbyen vi skal til heter Nuquí.
Er det ikke sprøtt? Midt i...
På kysten, det er ennå et samfunn her.
Det er ingen veier, tror jeg. Alle kommer med båt.
-Hei, vil du? -Ja, vi gjør det.
Oi, for en hovedgate.
Hola.
Butikken din er nydelig. Bueno.
Jeg liker dødninghodet med en sigarett i munnen.
Når vi kommer tilbake til båten... Vi har...
Er det ingen håndklær?
Nei. Jeg har ikke håndkle.
Kanskje vi bør kjøpe håndklær.
Gracias. Takk.
-Hola. -Hola.
Jeg elsker dette stedet.
Jeg elsker farg... så fargerikt alt er.
Her har du alt. Alt.
BONDE
Planter du en avlegger av kokebanan i jorden,
er den klar til å høstes seks måneder senere.
Og når du kommer til vannet, har du all fisken.
-Gracias, señor. -Bueno.
Det var veldig fint å gå rundt.
Masse vennlige folk,
helt annerledes enn det vi har sett.
Det føltes afro-karibisk ut. Skjønner?
Se på dette.
LOKAL INNBYGGER
Og dette? Hjemmebrent?
-Alkohol. -Hva er det?
Det er viche.
-Viche. -Sukkerrøralkohol.
-Er det? Lukt. Vi lukter på det. -Lukt.
Da ser du ikke meg på en uke.
Det fine er at han ikke drakk. Det dårlige...
Herregud.
-Litt sterk. Ja. -Det er sterkt.
Glad vi kom oss av båten.
Det var vel verdt å se denne byen, hva?
Klar?
Harley har fikset delene jeg trenger til sykkelen,
men raskeste måte å få dem hit er å frakte dem til Costa Rica,
ikke til Panama.
Når vi kommer til Panama...
Jeg drar med sykkelen min på en lastebil for å få den til Costa Rica.
Ok.
Jeg liker det å ta vare på min egen sykkel,
du kan utforske Panama for oss begge.
Ja, høres... Det høres bra ut. Jeg kommer til å savne deg.
Og jeg deg.
-Men det blir fint. -Hva er det?
Vi har chartret et Antonov-fraktfly
som tar syklene til Medellín, så til Panama.
Derfra må jeg ta sykkelen til Costa Rica for å hente og tilpasse Harley-delene
og forhåpentlig få sykkelen på veien.
GRENSEKRYSSING
Det er fem om morgenen. Vi ligger til kai. Det er klamt og varmt, hva?
Antonoven er bare et fraktfly,
og det kan ikke ta passasjerer over internasjonale grenser.
Det går rett til Panama City med syklene,
Og jeg vil få sykkelen min så raskt som mulig til Costa Rica.
Jeg skal se om jeg kan være på Antonoven...
...lande i Medellín og si ha det og dra videre til Panama City.
-Ser det ut som det blir sånn? -Vi får se.
-Ok. -Ja.
Ålreit!
-Colombia! Ju-hu! -Columbia, her kommer vi!
FLYPLASS
-Er det her? -Nei.
Herregud. Det er et krasjet fly.
Flyet vårt skulle vært her,
men siden vi ikke har betalt, har det ikke lettet engang.
Vi prøver å organisere det nå.
Ja.
Syklene er losset.
De er trygge der. Vi har politi som vokter dem.
Utstyret losset der inne. Mesteparten er inne,
og vi kan gjøre hva vi vil til flyene kommer.
Vi har et par timer til overs.
Jeg vet, jeg vet du tilhører
En annen
Men i kveld er du min
I kveld er du min
Det var nydelig.
Vel, det var to minutter, bare én time og 58 minutter til avgang.
Heldigvis er det en strand i nærheten.
Utrolig å være her i avsides deler av Colombia.
Jeg vil definitivt tilbake.
Hørt fra Antonoven? Har den lettet?
Nei, la meg sjekke nå.
Skulle den ikke vært her...
-...to timer siden? -Tre.
Flyet har landet, best vi skynder oss.
Ja, ok, vi har rampen.
I det ene øyeblikket slapper vi av med noen øl på stranden.
I det neste er Antonoven faktisk her.
Vi kunne ha vært her tidligere, men samme det.
Vi kan ikke gjøre noe med det nå.
Greit.
Jeg vet ennå ikke om jeg får lov til å reise helt dit i dag.
-Hjelper å være rask. -Er det mulig?
Det er mulig.
Han må få autorisasjon fra Bogotá. Jo tidligere vi drar, jo bedre.
Elsker dette flyet.
Det er solid sovjetisk ingeniørarbeid.
Bomber sluppet.
Dette er Russlands beste.
Snodig, men de får ikke fly i europeiske eller amerikanske luftrom.
Det sier liksom alt, hva?
Dette er til deg siden du reiser alene med de tre syklene...
...separat.
Så fort vi kommer fram, tror jeg du blir med dem.
LOKAL PRODUSENT
Du tar tollen og alt.
Den jakken hjelper deg å ikke gå deg vill, tror jeg.
Jeg tar grensekontrollarbeidet med dem...
...og så snart det er gjort,
skal vi videre til Panama City i kveld.
FLYPLASS
Ikke vær sånn.
La meg gå gjennom. Jeg blir her...
-Ja, jeg kan... Ja. -Med guttene.
Vi kan slappe av til tollprosessen er ferdig.
Du tar bare grensekontrollen alene.
-Ok, bra. -Kom igjen, Ewan.
Vi har 40 minutter på tollen.
De setter den på bussen.
Hva skjer med syklene?
Må vi losse dem for tollen?
Ja, klart.
-Må alle tre av og på flyet igjen? -Dette er i morgen.
I morgen?
Drar dere ikke nå?
Ok. La meg snakke med dem.
Jeg skal ingen steder i kveld.
Bare litt skuffet.
-Du var klar til å dra. -Ja.
Du bare: "Ha det. Vi ses."
Jeg vet. Jeg har sagt ha det. Flaut nå.
Vel, her er jeg alene. Tout seul.
JOURNALKAMERA
Den første dagen jeg har våknet på hotellet ved flyplassen
hvor vi tok alt papirarbeidet for syklene i går kveld
etter at vi ikke fikk dra videre med dem til...
...Panama City.
Jeg sa ha det i går kveld,
og det er litt rart å være...
...alene nå.
Jeg bør klare å nå Panama City i dag,
og derfra kjører jeg helt til Costa Rica
etter Harley-delene i San José.
I kveld tar Charley og teamet et rutefly til Panama City,
han kjører sykkelen til Costa Rica mens jeg fikser min.
GRENSEKRYSSING
MEDELLÍN FLYPLASS, COLOMBIA
Forhåpentlig er du ganske nær grensen til Costa Rica i kveld.
-Ja. -Ja.
Om alt går glatt... Vet ikke.
Sånt tar alltid lenger tid enn vi tror.
Som i går kveld, vi trodde...
Vi trodde vi skulle komme på flyet 18.30, men...
Ja.
Hei, Ewan.
-Det er frakt, hva? -Feil sted, ja.
Der var vi.
Syklene er her borte.
Pilotene har kommet.
Flybesetningen er her.
Må bare få syklene sjekket av narkotikabetjentene,
så drar vi til Panama City.
Jeg ser på hunden som jobber.
Utrolig hvordan den snuser på hver minste del av sykkelen
og får nesen oppunder hjulene og motoren.
Overalt.
Den ville ikke leke med Claudios leende lama.
Jeg tror politibetjenten, narkotikabetjenten,
er fornøyd...Det ikke er noe dop i syklene eller baggene,
så de har pakket dem inn.
Nå må vi gjennom passkontrollen på flyplassen.
Den eneste måten jeg får dra lovlig over grenser med frakt,
er ved å bli besetningsmedlem.
Jeg ble nettopp akkreditert og er lovlig besetningssjef for flyturen.
På Antonoven.
Jeg er offisielt medlem av flybesetningen.
Bare besetningsmedlem. Bare vær fraktsjef.
Gracias.
Start motorene, og av sted med oss.
Jeg gleder meg til å få sykkelen til San José og på veien,
men jeg lei for at jeg går glipp av resten av Colombia og Panama.
Lykke til, Ewan.
Før jeg forlater Colombia,
vil jeg se meg rundt i Medellín.
Hvor skal vi?
Vi skal til Comuna 13, et av nabolagene
som var veldig farlige på 80-tallet.
Det er et eksempel på hvordan narkokulturen endret...
-...for alltid. -Greit.
Hvordan, da de investerte i offentlig infrastruktur,
endret det tankesettet til folk
i nabolaget og andre steder.
Jeg hørte at 13. distrikt var et sted man ikke dro til
mens folk som Pablo Escobar styrte.
På slutten av 2002 stormet politiet inn med tanks for å rydde området,
og kampene tok slutt.
Jeg hadde klart det om jeg ville.
Nå er det blitt en populær turistattraksjon,
og folk kommer i flokk for å se veggmaleriene med kunst og symbol for håp.
Dette er en av de viktigste graffitiene i området.
Veggmaleriet representerer et viktig øyeblikk...
KUNSTNER
...i distriktet, Operasjon Orión.
Det var en av de største militæroperasjonene her i Medellín,
spesielt her i området vårt og i gatene som dere har besøkt.
Fantastisk
Bakkene er så bratte her at for å hjelpe nabolaget
har de bygd rulletrapper for å hjelpe folk å komme til og fra hjemmene sine.
De elektriske trappene,
de er unike elektriske trapper på et sånt sted.
På et sted som i en favela.
Dette trakk turistene hit.
Ja.
Jeg antar det bidro til endring fordi det får penger inn i samfunnet.
-Ja. Nettopp. -Oi.
Bill Clinton kom på besøk på en av turene til Colombia.
Som den eneste amerikanske presidenten.
Fra å være den farligste byen i verden
til å være dette er et enormt eksempel for alle colombianere.
Jeg har stor tro på...
STØTT KUNSTEN
...at å støtte kunst og kultur kan endre et helt samfunn.
Dette er beviset.
FLYPLASS
Det er en våt velkommen til Sentral-Amerika.
Syklene kommer ned rampen på lastepallene,
så tas de til tollen på disse lastepallene.
Jeg visste ikke det.
Det regner og er varmt og klamt.
Der drar sykkelen din, Charley. Kan ikke gjøre noe nå.
Gjorde alt jeg kunne for henne.
Charley?
Det går bra. Jeg kom meg gjennom. Kom akkurat gjennom.
Jeg måtte gjennom for grensekontrollen, men jeg måtte...
Jeg måtte bli offisielt medlem av besetningen deres.
Jeg har skiltet mitt.
Ja, alt bra. Alle syklene er hele.
Jeg vil bare få den dit så fort som mulig
så de kan fikse den.
Jeg må dra 80 mil for å møte Harley-ingeniørene
som, forhåpentlig, kan få sykkelen i gang igjen.
I dag er Ewan på vei mot Costa Rica,
mens jeg har ankommet Panama City.
Jeg har hentet sykkelen min og skal se meg rundt.
Spesielt kanalen som den er berømt for.
Oi.
Det er stort.
Det er veldig stort.
Kanalen er en snarvei for skip mellom Stillehavet og Atlanterhavet.
SLUSER KARIBHAVET - STILLEHAVET
Jeg er imponert.
Vi kom over broen her. Når du ser dette stedet,
er det et imponerende syn.
PANAMAKANALEN
Ja, det er utrolig.
Hvor mange skip kan gå gjennom?
Disse slusene er designet for cirka 14 skip per dag, maksimum.
Hva koster det?
Et fullastet konteinerskip, 1,2 millioner dollar.
-For konteiner. -Én vei, 1,2 millioner?
-Ja, én vei. -Én vei.
Det er så lønnsomt for Panama
at de nye slusene ble bygd for å øke kapasiteten
og åpnet i 2016 og kostet 5,5 milliarder dollar.
Dette har vært babyen din fra starten.
Jeg var én av fire som ledet prosjektet.
Og i 2012 var jeg sjefsingeniøren for byggingen.
Det var flott.
Hvordan påvirker du at kvinner kommer inn i bransjen?
Det var noen som tvilte på at jeg ble utnevnt,
og jeg kjøpte meg en rosa byggehjelm.
Den rosa byggehjelmen ble berømt.
Det var ikke meningen. Meningen var å si: "Jeg er kvinne. Jeg kan gjøre jobben."
Det er en stor bevegelse
som oppmuntrer kvinner til å klatre i karrierestigen.
Mange studier viser at
et mangfoldig styre til å ta avgjørelser får industrien til å blomstre.
Hva skjer nå?
Det betyr at porten åpnes,
og dette skipet kommer gjennom til neste ledd.
Ser du at vannivået er likt nå? Begge.
Oi!
-Åh, herregud, det er enormt! -Ja!
Det er nøyaktig det samme prinsippet som originalslusene.
Oi.
Disney!
Hallo, lille venn.
Hvor er dere fra?
-London. -Fra London?
Oi. Ok.
Skal du rundt verden igjen?
Ja. Vi gjør Long Way Up.
Ja, på de elektriske syklene.
-Utrolig, hva? -Utrolig.
Bare plugger inn.
For et utrolig sted og en inspirerende kvinne.
Men jeg er ikke ferdig med kanalen ennå.
Dette er noe jeg har hatt lyst til å gjøre veldig lenge.
Faren min lagde en film her som heter Skredderen i Panama.
Han gjorde den med Pierce Brosnan og Jamie Lee Curtis.
Det er en scene...
Han svømmer i vannet her, og et enormt tankskip passerer.
Jeg sa: "Pappa, jeg skal til Panama."
Han sa: "Du må gjenskape denne scenen."
Nå er vi her, og se, bare...
Hva er det bak meg?
Vet du? Bare... Jeg vet ikke.
Enormt, hva?
Ikke få panikk.
Det er bare for deg, pappa.
Takk for at du er faren min
og inspirasjon for herr Eventyrer og herr Vandrer.
Jeg har det fra deg, pappa.
Ok.
Forventet ikke det!
Herregud!
Lurer på hvordan Charley har det i Panama.
Jeg vet han er på stedet der faren laget den filmen.
Jeg er på mitt eget eventyr gjennom Costa Rica,
og jeg tenker også på familien.
Du er så langt unna
Du er så langt unna at jeg ikke ser
Jeg vil veldig til San José.
Ikke bare for å fikse sykkelen, men jeg får se dattera mi, Jamyan.
Jeg forteller dette i blant, et eksempel på en avgjørelse som endret livet mitt.
Ikke bare mitt liv, men Jamyans liv,
og familien min og søstrene og moren hennes sine liv.
Da vi var i Mongolia, en uke på vei.
Fire, fem dager på vei.
Vi strevde, for det var vått og gjørmete,
og vi kjørte drøyt tre mil om dagen og...
Selv om vi samtidig
opplevde Mongolias skjønnhet,
og det fjerne livet der
og måten folk levde der, var vi også frustrert over kjørelengden.
Vi var på vei mot Ulaanbaatar, 161 mil unna,
og vi følte at vi aldri ville komme fram.
Vi hadde en sånn nedtur
hvor du mister synet av hva som er viktig.
Vi fant fram kartene, vi så på kartene, og sa:
"Hør..." Jeg sa det.
Jeg sa: "Charley, snur vi mot venstre, kan vi være i Russland på en dag,
og vi kan være på den veien igjen på kartet."
Vi så på den avgjørelsen om venstre eller rett fram.
Jeg husker jeg ringte David...
PÅ SATELLITTELEFON
...jeg fikk ham i røret og sa: "Hør, vi vurderer
venstre, ut av Mongolia." Vi hadde gått glipp av Ulaanbaatar...
David ble straks spirituell over det.
Ikke gå glipp av det dere elsker med dette.
Dette er én gang i livet, så...
Jeg sier ikke mer.
Mens han snakket, visste jeg at han hadde rett.
Kanskje poenget er at det er et strev,
og at vi fortsetter å streve.
Vel, vi fortsatte, og vi kom til Ulaanbaatar.
STATLIG LOSJI FOR GATEBARN
Charley og jeg dro til et gatelosji for barn.
Det beveget oss begge enormt
Jeg var ikke forberedt på hvor unge barna der var.
Det var to år gamle jenter der.
Denne lille, som ble funnet for to uker siden...
3 ÅR
...snakker bare med den jenta her.
De ser ut til å ha knyttet bånd
Vi dro den dagen,
men jeg klarte ikke å slutte å tenke på den lille jenta.
Det tok nesten to år, men så adopterte vi Jamyan.
Det er en av de avgjørelsene i livet hvor du tenker...
Jeg kan se tilbake og si:
"Det ville...
Det ville endret alt, om vi hadde gjort det."
Hadde vi svingt til venstre, hadde jeg ikke møtt henne.
Det er ganske utrolig.
Beklager.
Det er stort. Det var et stort øyeblikk.
Etter månedsvis på veien får jeg se Jamyan om et par dager
om jeg får fikset sykkelen i tide.
Levering!
-Hvordan går det? -Godt å se deg.
-Kalee. -Hei. Hvordan går det?
Hyggelig.
Rachel og Kalee har reist fra Harley-Davidson i Milwaukee
for å få sykkelen klar.
Beskriv det som skal skje.
Rammen skal av, svingarmen skal av,
og den skal skilles fra EVPT-en.
Ja.
Pokker.
Jeg kan kjøre énhjuling. Ikke langt, men jeg kan kjøre énhjuling.
Skremmer livskiten av meg.
Herregud.
Det føles som jeg har sett noen bli operert, jeg liker det.
Jeg er så imponert over hvordan den deles.
Det har vært utrolig å se sykkelen strippet.
Nå skal vi jobbe utover natten
for å sette alt sammen igjen og forhåpentlig være på veien i morgen.
Mens Ewan fikser sykkelen,
har jeg hørt om en utrolig fyr.
Pachanga, ja. Pachanga.
Møt Pachanga.
LOKAL INNBYGGER
Han er 85 år og kjører ennå motorsykler.
-Oi. -Ja.
Oi! Du har utrolige greier her.
Jeg husker noen av plakatene fra barndommen.
-Ja, hva? -Ja.
Når ble du gira på Harley-Davidson?
Da jeg var 14, hadde jeg en onkel.
Han hadde en bilbutikk.
Og han hadde en Harley, men en av de første fra 1940.
Han lærte meg å kjøre opp til brygga.
Fra den dagen av var jeg Harley-Davidson-frelst. Ja.
-Oi! -Ja.
Den er nydelig.
Der er hun. Vi ser om hun starter.
-Hør. Hør her. Hør. -Ok.
Jeg elsker den.
Håper jeg gjør det når jeg blir 85.
Sykkelen ble fikset hele natten.
Ålreit. På veien igjen.
Denne sykkelen er flott.
-Ålreit! -Hvordan går det?
Se på den. Se på sykkelen.
Hvordan går det?
Godt å se deg.
Bare kjør rundt... Den er bak bygget her.
Du unngår ikke sykkelen.
Ja. Der er vi.
Det er nok et eventyr i eventyrenes eventyr.
-Hei! -Pokker.
Ålreit. Hvordan går det?
Jeg savnet deg.
Jeg må gi slipp på faderlig bekymring
og la henne menge seg med teamet og la henne...
JOURNALKAMERA
Du vet, hjelpe doktor Karen eller Jimmy eller hvem som helst.
Jeg må bare være, du vet, ikke for mye pappa.
Jeg må la henne...
...være voksen og det er, du vet...
Godt å være på sykkelen igjen...
Jeg ser fram til å se Jamyan.
Tekst: Tanja Dromnes