Довгий шлях на північ
Ми проїдемо 21 000 км через 13 країн.
З Ушуайї через Аргентину та Чилі прямуємо до пустелі Атакама.
Там до Ла-Паса, після чого через озеро Тітікака.
Уздовж Анд їхатимемо Колумбією й Панамою,
Центральною Америкою та Мексикою. Через сто днів будемо в Лос-Анджелесі.
РАС МАЛКІН РЕЖИСЕР, ПРОДЮСЕР
Ми дамо хлопцям відеокамери.
На їхніх шоломах теж будуть камери й мікрофони,
щоб вони могли знімати самі.
Це дорога? Боже мій!
ДЕВІД АЛЕКСАНІАН РЕЖИСЕР, ПРОДЮСЕР
На третьому мотоциклі
поїде Клаудіо, оператор.
Ми з Расом та оператором Джиммі поїдемо
на двох електричних пікапах.
Ентоні й Тейлор допомагатимуть з логістикою.
Ми будемо вести зйомку з машин
і перетинати разом кордони.
Решту часу мотоциклісти будуть самі.
ЕЛЬ-ОРО ЕКВАДОР
14 756 КМ ДО ЛОС-АНДЖЕЛЕСА
Еквадор, земля моїх предків.
Вона геть не схожа на Перу, правда?
Зовсім.
Усі кажуть, що в Еквадорі цікаво.
-Так. -Це малесенька країна.
Так.
Ми будемо в Еквадорі лише чотири чи п'ять днів,
але прагнемо побачити нову країну.
Їхати вперед – це добре.
Через чотири чи п'ять днів ми будемо в Колумбії.
Усе йде чудово.
Наша команда розділилася.
У Колумбію поїдуть не всі.
Але буде прикольно.
Думаю, мені тут сподобається.
У Дар'єнському пропуску в Центральній Америці доріг немає,
«Рівіани» треба перевезти морем з Есмеральдаса до Панами...
ДАР'ЄНСЬКИЙ ПРОПУСК – ЕСМЕРАЛЬДАС ТУМБЕС – ЕКВАДОР
...а ми проїдемо, скільки зможемо, по дорогах Еквадору й Колумбії.
КОЛУМБІЯ – ПАНАМА
ҐУАЯКІЛЬ ЕКВАДОР
-І видно... -Так, огляд на багато кілометрів.
-Так. -Так.
Ґуаякіль – найбільше місто Еквадору,
тут дуже творча атмосфера.
Це все галереї. Художники. Богема.
-Чудово. -Так.
-Вітаю. -Так, це чудово.
-Погляньте лише. -Так.
А це вже цікаво.
Я весь час думаю, де зарядити мотоцикл,
і мене зацікавила розетка в цій дивній картині.
-Одне фото. Мене чекають. -Так.
-Дуже дякую. -Нема за що.
Він грав у «Зоряних війнах».
Як вони знають?
Бо по цих сходах іде багато людей...
-Може, всі... -...знають, що ми тут.
Тут дуже смачна кава.
Дульсе де трес лечес.
Не дульсе де лече, а дульсе де трес лечес. Серйозно?
ХОАКІН МІСЦЕВИЙ ПРОДЮСЕР
Купимо один такий.
Так, три молока.
Великий план...
Смачно?
Потрійне... Бах-бах-бах!
Фантастика. Чудові торти.
Так, знаю.
Ого. Овва.
Ми колись вийдемо з цього ресторану?
Іде до дверей.
Дозвольте пройти.
Може, я стану там, а люди будуть підходити по черзі.
Ого, яка велика черга.
-Вітаю вас! -Можете зробити так?
Дивіться сюди.
Напрям.
-Дякую. -Люблю, коли мене скеровують.
-Привіт. -Точно.
Це Обі-Ван. Найкращий у світі герой.
Дивіться. Ого!
Зробіть отак. Тепер ідіть сюди.
Дякую вам.
Люблю вас.
Дякую. Дуже вам дякую. Бувайте.
Це було складно, Юене.
Молодець, що витримав.
Знаю, від цього можна запанікувати,
але ти їх дуже порадував.
Це було шалено.
Старе братерство «Зоряних воєн» показало свою силу.
Ого, так не буває.
Так дивно.
Але...
Було приємно, що люди всміхалися. Було весело.
У нас власна...
Це як безумний гольф для мотоциклів.
Правда ж?
Дуже круто.
Я виїжджаю на дорогу.
Поки ми насолоджуємося відкритою дорогою, команда їде через Еквадор,
щоб доставити «Рівіани» в порт.
Їхати далеко,
машини точно доведеться заряджати на буксирі.
На це піде багато часу, бо на шосе лише одна смуга.
Ми щойно проїхали повз дивовижне звалище мотоциклів.
Я в житті такого не бачив.
ТАКСІ
Тут є все.
Один з плюсів того, що ми повільно їдемо, –
можемо трохи побачити Еквадор.
Тут є все. Уздовж цієї дороги.
Бананові плантації і навіть цей дивний парк атракціонів.
Як химерно.
На цій дорозі ми багато дізнаємося про культуру Еквадору.
Ми їдемо прямо на північ
і раніше за хлопців доберемося до екватора.
Хоча, якщо чесно, вони нічого не пропустили.
Це трохи розчаровує порівняно з тим,
що було в Африці в «Довгому шляху на південь»,
де стояв великий знак, що ви перетинаєте екватор.
А це просто підказка.
Але хтось...
встановив тут дивний рекламний щит готелю.
Який нібито стоїть на нулі градусів довготи.
Ми хоч знаємо, що приїхали куди треба.
Уперше в «Довгому шляху на північ» ми перетнули екватор
і, здається, зробили це раніше за хлопців.
У мене лишилося 97 %, а в Чарлі – 100 %.
Без зарядки.
Ми їдемо до тропічного лісу на заході й до Монте-Крісті,
на батьківщину славетного капелюха.
МОНТЕ-КРІСТІ – ҐУАЯКІЛЬ
Сьогодні ми купимо панами,
вони так називаються,
хоча їх винайшли в Еквадорі.
ВІДЕОЩОДЕННИК
Їх варто було назвати «еквадорські капелюхи» або «монтекрісті».
Думаю, з цього... З цього й роблять панами.
Так, мабуть.
ФАБРИКА КАПЕЛЮХІВ МОНТЕ-КРІСТІ
-Вітаю. -Вітаю.
-Я Юен. Чарлі. -Дуже приємно.
-Ого. -Вітаю.
-Їх плетуть вручну? -Сі.
Вручну?
Гляньте, який візерунок.
Дивовижно.
Я думав, їх плете машина.
Ніколи б не подумав, що це роблять вручну.
Скільки часу потрібно, щоб зробити один капелюх?
Приблизно місяць.
-Місяць? -Так.
Місяць?
Спершу треба мати матеріал.
МАКСИМ МІСЦЕВИЙ ПРОДЮСЕР
Ось звідки він. З цих пальм.
Його треба виварити, висушити й порізати.
Що тонші волокна, то кращий капелюх.
Є широке... Там, де видно плетіння.
А є такі капелюхи. Дивіться.
Ось які тонкі волокна.
Майже як шовк.
Дивовижно, правда ж?
Лишається тільки питання, якої йому надати форми.
Ці чудесні капелюхи коштують до двох тисяч доларів.
П'ятнадцять днів.
А цей... місяць.
Мені подобається коротший.
Не знаю, як у них їхати на байку.
Ну, сонце...
Вони зроблені так, що їх можна легко згорнути.
-Я візьму цей. -Тобі личить, Чарлі.
Я візьму цей. Він коштує лише 80 $.
Гарний, еге ж?
Ґрасіас.
Нам треба встигнути на пором,
але нас постійно щось відволікає.
Какао?
Так, це какао.
Це основа шоколаду.
Це сирі боби, а це сухі.
У них сильніший запах.
НАТАЛІЯ МЕНЕДЖЕР
Мене це дуже цікавить.
Дивіться.
Ви його розламали?
У щойно розламаного боба дуже сильний запах.
Схоже на дуже насичений чорний шоколад.
Він дуже крихкий. Дивіться.
Ці какао-боби вирощують тут?
Це сімейний бізнес, чотири брати
скуповують боби
у дрібних виробників,
сушать їх
і продають трейдерам на експорт.
Какао – важливий продукт для Еквадору?
Так.
Рушійна сила економіки.
Ми їдемо в джунглі на узбережжі,
які дуже постраждали від вирубування.
Cool Earth у Перу намагається зупинити знеліснення,
а ми зараз зустрінемося з колишнім трейдером з Нью-Йорка,
який хоче відновити джунглі.
ЗАПОВІДНИК ХАМА-КОАКЕ МОНТЕ-КРІСТІ
Ми їдемо вниз.
Ще 19 км до заповідника,
де насаджують джунглі уздовж узбережжя.
Ми залишимо мотоцикли в мера.
Мер міста дозволив нам припаркуватись у нього вдома.
Бо тут майже ніде немає електрики. І підзарядити їх.
А потім ми поїдемо...
Великий плямистий пес. Погляньте на пса.
Великий плямистий пес.
А ми їдемо в джунглі.
Яке гарне місце. Господи.
Як справи?
-Радий вас тут бачити. -І ми раді.
ДЖЕРРІ THIRD MILLENNIUM ALLIANCE
Дякую, що заїхали.
Про узбережжя Еквадору мало хто знає.
Ліси вирубували переважно через розведення худоби.
Ого.
Ви це бачите тут усюди.
Є невелика смуга лісу, а вирубані площі – для худоби.
Якщо не помиляюся, Амазонія втратила від 25 до 30 відсотків лісів,
а цей ліс втратив 98 %.
Але якщо йому дозволять,
-він виросте. -Так.
Ми приїхали сюди в 2007 році.
Ми шукали місця для цього проекту по всьому Еквадору.
Зустріли одного чоловіка, і він розповів про батькові землі.
Ми поїхали подивитися,
і того дня зародився наш фонд.
У нашій команді було 10-12 людей, і ми садили дерева два тижні
щодня.
Ми це робили раз на рік протягом трьох років,
а потім перестали садити.
Так ми допомогли природній регенерації.
Шість років тому тут було пасовище.
-Тут? -Дивовижно.
Ці дерева виросли за шість років.
-Ого, неймовірно. -Схоже на брехню.
Дивовижно.
Тут нічого не було. Цих дерев шість років тому не існувало.
-Вони самі виросли. -Які високі.
Вони швидко ростуть, бо мусять.
Вижити. Дотягтися до сонця.
Це молодий ліс.
-Він росте. -Так.
Ого. Яка краса. Ви молодці. Це дивовижно.
Джеррі з партнерами заснував фонд, щоб викупити землю
і збільшити цей ліс.
Скільки ви... Яка площа...
Він тягнеться на гору майже на 650 гектарів. Він великий.
-У ньому можна заблукати. -Так.
Дивовижно, що Джеррі покинув Нью-Йорк,
щоб захистити цю частину лісу.
Чудова місце для купання.
Вода така чиста, що її можна пити.
Смачно.
У вас бували сутички з людьми, які хотіли вкрасти вашу деревину,
чи ні?
Спочатку тут усюди було чути бензопили.
Були напружені моменти... Люди були озброєні
гвинтівками, а я виходив
з мачете й починав розмову,
пояснював, що саме ми хочемо тут зробити.
І знаєте,
потихеньку ми розширилися
і взяли на роботу багатьох людей, які вирубували дерева.
Ми тут уже 12 років
і влилися в місцеву громаду.
Ми дізналися, що Еквадор – найбільш біорізноманітна країна,
там живе 10 % видів ссавців і 15 % птахів світу.
До речі, там мавпи.
-Так. -Так.
Це мавпи-ревуни.
-Ревуни. -Ми їх нечасто бачили.
Що за шум?
-Це ревуни. -Ревуни.
-Це його сім'я. -Боже мій.
Там живе п'ять сімей, і коли вони спілкуються...
вони кричать одні на одних, захищаючи свою територію.
Тому ці мавпи кричать, потім починають кричати ті,
а потім оці.
А він живе один.
Іноді трапляються такі самітники,
які просто шукають їжу.
Яка краса...
Погляньте лише на цей густий ліс.
Краса, правда ж?
Якби не наш проект, цього б не було.
Справді?
Дивовижно. Просто блискуче.
Це наш бамбуковий будиночок.
-Логічно. -Дивовижно.
Яка краса.
-Ви голодні? -Так.
-Щось би з'їли. -Привіт.
-Ой. Вибачте.
У Хама-Коаке є пункт спостереження за птахами.
Це сонячна чапля, так вона виглядає, коли летить.
Плями схожі на очі.
Так.
Коли вони розправляють крила,
це схоже на широко розставлені очі.
НАТАЛІ – СТУДЕНТКА ЕННІ – ОРНІТОЛОГ
-Розмах крил десь отакий. -Це для захисту?
Щоб захищатися? Відлякувати нападників.
Мабуть.
Ці птахи цікавлять натуралістів,
які, у свою чергу, роблять внески у фонд Джеррі.
Заробляти гроші – це добре.
Але він покинув фінансовий світ Нью-Йорка
і вирішив займатися цим. Як круто.
Знаєте анекдоти про птахів?
САША ОРНІТОЛОГ
-Є анекдоти про птахів? -Ой.
Та ну. Мають бути.
Я знаю анекдот про птаха.
Качка заходить в аптеку,
підходить до фармацевта й питає: «У вас є щось...
У вас є бальзам для губ?»
Він каже: «Так, є ChapStick».
Качка відповідає: «Добре, я візьму». Фармацевт: «З вас 2, 55 £».
А качка: «Запишіть пером на мій рахунок».
Це анекдот про птаха?
Непогано. Смішно.
Цілу ніч було чути звуки джунглів.
А якби ти став птахом?
Я б хотів стати колібрі.
-Тут добре. Не хочу їхати. -Неймовірно.
-Джеррі, дякую. -Бережи себе, Джеррі.
-Щасливої дороги. -До побачення.
Так.
Як круто. Яке гарне місце.
Найцікавіша в нашій подорожі
була ночівля в джунглях.
Мені сподобалося спати під москітною сіткою,
слухаючи звуки джунглів.
Рев мавп і сюрчання комах.
Я подумав...
що заради цієї ночівлі
варто було вирушати в подорож.
Мені це дуже подобається.
Я дуже люблю Чарлі Бурмана
й усю команду.
Чудово знову подорожувати з ними
на цих гарних електричних мотоциклах.
Мені пощастило. Я щаслива людина.
Рас має поїхати в порт оформити документи на «Рівіани»,
інакше їх вчасно не візьмуть на корабель.
Ми за 80 км від Есмеральдаса.
Не хочу спокушати долю, але ми багато зробили,
багато проїхали.
Надіюся, хлопцям добре їдеться.
Наступного разу зустрінемося з ними на колумбійському кордоні.
Надіюся, з ними все гаразд, бо сьогодні вони нам не дзвонили.
Готовий їхати?
-У мене 98. -Добре!
Ми підіймаємося в гори на дві тисячі метрів,
там холодно і дощить.
Але ми такі круті, що нас це не лякає.
Спека, холод. Ми ніколи не жаліємося.
Ті з вас, хто бачив перші сім серій,
знають, що це не зовсім так.
Боже мій, оце то подорож. Мачу-Пікчу, Ушуайя, Вогняна Земля,
Патагонія, Аргентина, Чилі, Болівія, Перу, Перу, Перу. Оце подорож.
А тепер Еквадор і скоро Колумбія.
Знову їдемо вгору.
Повертаємось у гори.
Я хочу залишитися на узбережжі, де тепло.
Господи!
Треба об'їхати пікап.
Ми повземо за бензовозом.
Ти застрягнеш, ти тут застрягнеш.
Не виїжджай на зустрічну.
-Не треба. -Не виїдь.
Оце клас.
Юене! Господи!
Юен!
Я просто їхав...
Я їхав поряд, а він крутнув.
Довелось об'їжджати.
Боже.
Це могло погано закінчитися.
Ми обидва могли загинути.
Проїхавши кількасот кілометрів по Еквадору,
ми нарешті дісталися до порту.
Так.
Ми плануємо завантажити всі машини на корабель до Панами,
щоб оминути Дар'єнський пропуск.
Тепер нам треба
перевірити, чи для машин забронювали місце на борту.
ПОРТ ЕСМЕРАЛЬДАС ЕКВАДОР
Нам треба перевезти машини в Панаму.
Це особливі машини,
прототипи електромобілів.
Ми їх завантажимо у вашому порту.
В Есмеральдасі?
Так.
Які машини?
Вони називаються «Рівіани».
ҐАБРІЕЛЬ МЕНЕДЖЕР
Корабель точно відпливе з Есмеральдаса?
Ну, ми надіємося.
Я скажу «так», бо нам про це повідомили, але...
Ясно.
Чекайте, я зроблю дзвінок.
-Даріо, так? -Даріо.
Цікаво, що коли я вчора перевіряв сайт,
там не було, що корабель зайде сюди.
А ви кажете так.
Тому я й питаю.
Тут не написано, що зайде.
Це недобре.
«Майшипінґтракер-крапка-ком-весселс».
Це наше судно.
«Плуто» з Панами тут буде 14-го, так?
Кораблі заходять раз на тиждень.
Він тут пробуде лише годину.
Усі наші документи треба заповнювати годину.
Так, але річ у тім, що...
-Треба більше часу... -Година?
-Так, бо він... -Зазвичай це неважко?
Річ у тім, що треба заповнити багато документів
і зробити це
до початку завантаження.
Було цікаво, бо вони принаймні знайшли наше судно в системі.
Досі я не бачив, що воно сюди заходить.
Тому я почав хвилюватися.
Воно стоятиме лише годину, а потім відпливе.
Тож якщо ми не розберемося з документами,
нас ніхто не чекатиме.
І тоді наші речі не потраплять у Панаму.
Хоч я усміхаюсь, але з перевезенням є проблеми.
Надіємося лише,
що в Юена й Чарлі не виникне великих труднощів.
Бо ми розділилися,
і допомогти їм буде важко.
І це порушить наші плани.
Я нічого не бачу.
Ми їдемо як під водою.
Зранку ми обливалися потом, а зараз прохолодно.
Така складна ділянка до кордону.
Глянь на це.
Так, досить страшно.
Я нічого не бачу.
Дощ наче голочки.
Безумство.
Ненавиджу слизький асфальт.
Дорога мокра, спуск, багато машин.
Побачимо, чи доїдемо без...
У мене вже 66 %.
Що з моїм мотоциклом?
-Я не знаю чому. -Це дивно.
О боже.
Я почув виск шин.
«НЕБЕЗПЕКА – ЗСУВ ҐРУНТУ»
Чудово ведеш, Чарлі.
Ой-ой.
Усе гаразд?
Я цілий, а ти?
Нормально. Зараз би гарячого шоколаду.
І лягти в ліжко. А мотоцикли на зарядку.
Їх на зарядку, а самим у ванну.
Не віриться, що завтра ми будемо в Колумбії.
ТУЛЬКАН ЕКВАДОР
Наш останній день в Еквадорі.
Жаль, бо тут добре.
Мені тут сподобалося.
Ми їдемо в Колумбію і...
потрапимо на вершечок Південної Америки.
Пам'ятаю, як я сидів на мотоциклі на початку подорожі,
і думав, що це так далеко.
Я не міг повірити.
Ми готуємося. Через вісім кілометрів кордон з Колумбією.
Чарлі, з моїм байком діється щось дивне.
Що з твоїм байком?
Показує, що не готовий.
ЗАЧЕКАЙТЕ – НЕ ГОТОВИЙ
Не можу завести.
Я його вимкнув.
Ні. «Зачекайте, не готовий». Глянь.
У найгіршому разі, проблема з програмним забезпеченням.
-Бачив іскорку? -Так.
Перевіримо, перш ніж закривати.
Так. Ні. Так. Ні. Так.
Ні.
У мене погане передчуття.
Я думаю.
РОЗМОВА З ОФІСОМ HARLEY-DAVIDSON
Ми тестуємо,
я хотів вам повідомити,
що ми над цим активно працюємо,
дивимося, чи те, що ми думаємо, вам допоможе. Гаразд?
Зачекайте секунду.
Хлопці, Рейчел дзвонить.
Так, Рейчел, слухаю.
РЕЙЧЕЛ HARLEY-DAVIDSON
Хлопці, ми працюємо
разом з інженерами в Мілвокі.
Може, це через калібрування прототипу
для більшого запасу ходу.
Так.
Через це програма зависла.
Ясно.
Це можна перезавантажити за допомогою комп'ютера?
Ні.
Зараз нам треба вимкнути мотоцикл.
Пропоную на вибір: замінити мотоцикл
-або замінити батарею. -А є сенс?
Ми подумаємо й вирішимо. Гаразд?
-Вибачте за погані новини. -Бувай.
Я не хочу їхати в Колумбію без мотоцикла. Це буде...
Ні. Це буде нецікаво.
Система керування батарей відмовила під час оновлення програми.
Це була пробна версія зі спеціальною конфігурацією.
І команда HD вирішила,
що легше замінити в полі всю збірку батарей,
а не систему керування.
Тепер спробуємо поставити мотоцикл на вантажівку.
Повеземо його в Панаму, де, надіюся,
будуть техніки Harley, які його полагодять.
Ми хочемо сісти на літак з Пасто в Колумбії до Буенавентури...
ПАСТО – БУЕНАВЕНТУРА БАЇЯ-СОЛАНО
...потім кораблем уздовж берега до Баїя-Солано.
Там полетимо іншим літаком до Панами
над Дар'єнським пропуском.
ПАНАМА ВЕНЕСУЕЛА – КОЛУМБІЯ
Увага. Раз, два, три.
Здебільшого... Ми все одно не поїдемо на мотоциклах по Колумбії.
Вони будуть на літаку, на великій баржі, на іншому літаку,
потім ми переправимо їх у Панаму.
Це сумно, але необхідно.
Відправимо мотоцикли в Панаму раніше, щоб над ними почали працювати.
Я поїду на байку Клаудіо. Клаудіо сидітиме ззаду.
Для мене це важлива мить.
-Важлива мить. -Готовий?
Поїхали.
Ого, який звір. І передач немає.
-Молодець. -Дякую, друже.
Перетнемо кордон і поїдемо в Колумбію.
Я досі з тобою, Чарлі.
Я досі з тобою, хай там що.
Цікаво, як буде в Колумбії.
Мені здається, що це колоритна країна. Маю таке передчуття.
Мабуть, це кордон.
Ого, ми приїхали.
ЕКВАДОР / КОЛУМБІЯ ПРИКОРДОННИЙ ПЕРЕХІД
Я давно цікавлюся Колумбією.
П'ятдесят років громадянської війни.
Там були наркокартелі, які спричинили багато горя.
Але тепер там живеться краще, країна відкривається для іноземців,
цікаво її відвідати.
Знаєте цікавий факт про Колумбію?
Медельїн, найбезпечніше місто,
нещодавно було світовою столицею вбивств. Десять років тому.
Туди не літали літаки, не їздили туристи.
Ми відвідаємо такі місця в Колумбії...
в Буенавентурі, про які нас попередили,
що там може бути небезпечно.
Ми не хотіли оминати Колумбію. Ніхто з команди не хотів.
Нас повинні впустити.
Колумбійський митник не хотів нас впускати.
МАРІЯ-ҐАБРІЕЛА МІСЦЕВИЙ ПРОДЮСЕР
Казав: «Залишайтеся тут, а завтра прийде відповідальна особа
й перевірить обладнання, бла, бла, бла».
А я кажу: «Будь ласка, мені завтра зранку треба на літак».
Тоді Максим спитав: «Вибачте, ви любите "Зоряні війни"?»
«Так».
«Знаєте, хто там сидить?»
«Ні».
«Обі-Ван Кенобі». Дзинь.
А тоді що?
А тоді він сказав: «Гаразд. Бум! Звук печатки».
Ми в Колумбії!
Колумбія. Колумбія!
Ого. Чудово.
Цілком новий світ.
Так, архітектура точно змінилася.
Це морська свинка.
-Боже. Яка велика. -Так. Ми на землі...
Тут величезні морські свинки.
Он які справа.
Весела свинка...
Заходьте і з'їжте нас.
Нащо це тобі?
А його мертві товариші поруч з ним.
Щось таке можна побачити в британських м'ясних магазинах.
Біля м'ясного магазину, де я буваю, стоїть корова.
Але вона не вбрана в людський одяг, не дивиться на вас і не каже:
«Хі-хі, гляньте, я морська свинка. З'їжте моїх кузенів».
Не люблю так їздити.
-Це пригнічує. Боже! -Ні, це...
-Це недобре. -Авжеж.
Сьогодні ми переночуємо в Пасто.
Але ми оглянемо місцеву церкву, кажуть, вона того варта.
Ми їдемо на канатній дорозі до старої церкви.
Боже мій, дивись, як ми високо.
Це досить страшно. Подивись.
Це приголомшує.
Чому її побудували внизу?
Гадки не маю.
ЦЕРКВА ЛАС-ЛАХАС КОЛУМБІЯ
Ця химерна церква – просто диво.
Вона називається церква Лас-Лахас.
-«Я побудую церкву внизу». -Внизу.
«Ти хочеш побудувати її внизу».
«Я спав і побачив це уві сні. Побудуй – і вони прийдуть».
О боже.
Оце було страшно. Ледь не зачепилися.
Скільки ми їхали?
Думаю, хвилин 20.
Це ніби замок з мультфільмів Діснея.
Можна підійти й підняти міст.
Я якось дивно почуваюся.
-О боже. -Ого!
Дивіться, з будинку ллється вода.
Так високо.
Мені це не подобається, а вам?
Її вирішили побудувати
понад 250 років тому,
коли одна молода жінка нібито позбулася глухоти,
побачивши Діву Марію на камені в долині.
Там і побудували церкву.
Це зображено за вівтарем.
Цей собор не схожий на європейські.
Такий гламурний.
Так, досить крутий.
Ми збиралися трохи довше, ніж думали.
І почули, що на дорозі попереду зсув ґрунту.
Можна спитати? Цей зсув – якщо ми переженемо машини
і будемо спереду – там важка дорога?
Зранку там було повно каміння. Уранці.
Один водій повернувся і...
Камінь пробив йому шину, і вона вибухнула.
Що скажеш, Чарлі? Думаю, треба їхати тим шляхом.
Я згоден.
Ми знову це робимо.
Їдемо вночі і в дощ, і дорога просто жахлива.
Повний безлад.
Великий камінь.
Господи боже.
Так, тут фігово. Мабуть, це місце зсуву.
Урвище на узбіччі.
Так.
Мабуть, тут він і був.
Ти ба, який дощ.
Дощ просто жахливий.
Лупить прямо в обличчя.
-Наче голки? -Наче голки.
Справа конус. Конус.
Господи, що ми робимо?
Так, це справжнє безумство.
-Ого! -Боже!
Уявіть собі: ви їдете, і раптом – бабах!
Величезний...
Мабуть, камінь був величезний, якщо так сильно розбив машину.
Я не бачив каменя.
-Ні. -Він же не залишився в машині?
Ні.
Це незабутня поїздка.
Я не забуду цю ніч у Колумбії.
Ні.
Це було справжнє безумство. Дощ був такий сильний.
На одному повороті я думав, що не впишуся...
ВІДЕОЩОДЕННИК
...бо він був закручений, а я гальмував.
О боже.
Я бачу, як мій мотоцикл врізається у вантажівку,
і мені від цього так сумно.
Я дуже втомився, усім на добраніч.
ПАСТО КОЛУМБІЯ
ВІДЕОЩОДЕННИК
Усім доброго ранку. Доброго ранку, Колумбіє!
Неймовірно, так?
Це велика міська площа.
Подорож стала дика.
Усе трохи вийшло з-під контролю.
Ми намагаємось повернути контроль, але не можемо.
Це важливий день.
«Рівіани» завантажили на пором, до нас приєднався Рас,
а нам треба встигнути на судно, що відпливає о 18:00 з Буенавентури.
Та спершу треба сісти на літак і прилетіти туди.
БУЕНАВЕНТУРА – ПАСТО КОЛУМБІЯ – ЕКВАДОР
Сідайте сюди.
Не страшно. Якщо пропустимо літак, то застрягнемо тут на всю ніч.
РЕЄСТРАЦІЯ
Ми приїхали, але дивіться, який густий туман.
Туман усюди.
Літаку не дозволять посадку, поки не розвидниться.
-Він не злетить... -Ні...
Не зможе злетіти з Калі, поки туман не розсіється.
І це...
-Треба бачити... -Злітну смугу.
-Чув, Юене? -Вибач, що?
-Аеропорт закрито через туман. -Надто туманно.
Так.
Ми спізнимося і можемо не встигнути на судно.
ТРИ ГОДИНИ ДО ВІДПЛИТТЯ СУДНА
Це просто асфальт парує.
Кілька хвилин тому йшов дощ.
Це навіть не половина наших... тут.
Треба просто сидіти й чекати.
ДВІ ГОДИНИ ДО ВІДПЛИТТЯ
Це був пілот?
Так, але він питав не про туман, а про вагу багажу.
Усе це... Він сказав, що багаж надто важкий. Шістсот кіло.
А скільки... Скільки йому треба? Чотириста, п'ятсот?
Чотириста, триста.
ПІВТОРИ ГОДИНИ ДО ВІДПЛИТТЯ
Добре, що аеропорт уже відкрили.
Туман тут розсіявся.
Усе видно.
Але тепер туман опустився на Буенавентуру, там аеропорт закрили.
Ми вирішили, що хлопці пройдуть контроль,
сядуть у літак і чекатимуть.
Ми затрималися.
Наш багаж заважкий для літака,
і його перевіряють собаками.
Поліція з собаками
робить останню перевірку багажу.
Шукають наркотики, алкоголь, те, що не можна перевозити.
Так, незаконні речовини.
Собаки обнюхали наш багаж, усе гаразд,
але ми не можемо вилетіти через туман на тому кінці.
Тому ми вирішили сісти в літак і чекати, чи нас випустять.
Я й не думав, що буде так.
Думаючи про вантажний літак,
ти собі не уявляєш... Дивись.
Ми з Чарлі в одному літаку з трьома мотоциклами,
а Рас, Девід і команда полетять в іншому літаку з обладнанням.
-Думаю, це... -Де нам сісти?
Попереду є крісла?
-Два крісла є у хвості. -Вибачте.
От чому летить тільки двоє людей.
-Ясно. -Там тільки два крісла.
Як нам буде, коли злетимо?
Перед нами три мотоцикли, що от-от покотяться вниз.
Ти будеш...
Ти будеш стюардесою чи я?
Можна по черзі. Давай?
Мені треба...
У мене є костюм.
-Можу ззаду перевдягтися. -Гаразд.
ОДНА ГОДИНА ДО ВІДПЛИТТЯ
Ми завантажились у два літака.
Туман у пункті призначення не розсіявся,
і ми стирчимо на злітній смузі.
Мабуть, ми спізнилися на судно.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк