Vi ska köra 210 mil genom 13 länder.
Från Ushuaia, genom Argentina och Chile till Atacamaöknen
mot La Paz, innan vi korsar Titicacasjön
och fortsätter längs Anderna till Colombia, över till Panama
genom Mellanamerika och Mexiko, och kommer till Los Angeles 100 dagar senare.
REGISSÖR-PRODUCENT
Vi ger killarna videokameror
och de får också kameror med mikrofoner på sina hjälmar
så att de kan filma sig själva medan de kör.
Är det här en väg? Jösses!
REGISSÖR-PRODUCENT
En tredje mc kör med dem
och på den sitter Claudio, vår kameraman.
Dessutom åker jag och Russ i två elpickuper
med våra kameramän, Jimmy,
Anthony och Taylor som också hjälper till med logistiken.
Vi filmar killarna från fordonen
och sammanstrålar med dem vid gränserna
men i övrigt får de klara sig själva.
147 MIL TILL LOS ANGELES
Ecuador, mina förfäders land
Det är nåt helt annat än Peru, eller hur?
Helt annorlunda.
Alla säger att Ecuador är ett kul ställe.
-Just det. -Ett pyttelitet land.
Ja.
Vi ska stanna i Ecuador bara ett par dagar
men jag ser fram emot ett nytt land.
Det blir bra att få fortsätta.
Sen ska vi till Colombia i några dagar.
Det ser bra ut.
Gruppen har delat upp sig en smula.
Det blir bara några av oss som kommer till Colombia.
Fast det blir kul.
Jag kommer nog att trivas här.
Med Dariéngapet som är väglöst land som hinder mot Mellanamerika
måste Rivian-bilarna färdas till Panama per färja
medan vi kör så långt vi kan genom Ecuador och Colombia.
-Här ser ni... -Ja, i mil efter mil.
-Ja. -Ja.
Guayaquil är Ecuadors största stad
och här finns en påtaglig konstnärlig anda.
Alla gallerier, konstnärer och bohemer.
-Jättecoolt. -Ja.
-Hej. -Ja, det är coolt.
-Kolla här. -Ja!
Det här är intressant.
Jag tänker bara på att ladda mc:n.
Jag ser bara elkontakten i denna i övrigt märkliga tavla.
-Ett snabbfoto. Mina kompisar väntar. -Ja.
-Tack så mycket. -Varsågod, grabben.
Han är med i Star Wars!
Hur kan folk veta om det?
För det är en massa folk som kommer upp hit...
-Kanske... -...som vet om att vi är här.
Här finns det gott kaffe.
"Dulce de tres leches."
Inte bara en efterrätt utan dulche de tres leches. Skämtar du?
LOKAL PRODUCENT
Vi tar en sån där.
Okej, tre sorters mjölk.
Ta nu en närbild av...
Är det gott?
Det är trippel... Pang, pang pang!
Fantastiska bakverk.
Jag vet.
Kära nån!
Hur ska vi komma ut ur restaurangen?
Han gör det genom dörren.
Gör en passage, en stig här.
Jag kan gå ditåt. De bildar en kö som går in och ut.
Jösses, vilken lång kö.
-Hej, hur mår du? -Kan du göra så här?
Kolla därborta.
Regi!
-Tack. -Alltid kul med lite regi.
-Hejsan. -Säg det du.
Det här är Obi-Wan. Världens största hjälte.
Kolla här! Oj!
Gör så här. Tjo-ho. Gå dit bort nu.
Tack ska du ha, tack.
Jag älskar dig.
Tack ska ni ha, allihop. Tack så jättemycket.
Det där var rätt pressat, Ewan.
Snyggt jobbat att du stod ut.
Det kan ju bli lite panikartat ibland,
allt sånt där. Men du förgyllde deras dag.
Det var helt galet
med det gamla Star Wars-sällskapet som kom med Kraften.
Jösses Amalia, sånt händer ju inte.
Så knäppt.
I alla fall...
...var det kul att få folk att le och skratta så där. Kul.
Oj, nu har vi fått en egen...
Det är som att köra minigolf med mc!
Eller hur?
Väldigt cool.
Jag kör runt, där ute.
Medan vi njuter av öppna vidder kör resten av teamet över Ecuador
så att Rivian-bilarna kommer till hamnen.
Vi ska köra en bra bit
och bilarna kommer att behöva laddas.
Det tar ett tag, för motorvägen är enfilig hela vägen.
Vi passerade just en otrolig mc-kyrkogård.
Har aldrig sett nåt sånt förr.
Allt är här.
En fördel med att köra lite långsammare
är ju att vi får se mer av Ecuador.
Här finns allting, längs denna väg.
Bananplantager och en underlig nöjespark.
Så bisarrt.
Man lär sig en massa om ecuadoriansk kultur längs vägen.
Vi är i princip på väg norrut
och kom före killarna till ekvatorn.
Men ärligt talat, de har inte gått miste om mycket.
Det är lite av antiklimax
om man jämför med vår Long Way Down i Afrika
där det fanns en stor skylt när man passerade ekvatorn.
Det här är mer som en antydan.
Men nån har satt upp...
...en stor skylt om ett hotell, ändå.
Och det betyder nog noll grader longitud, eller vad det är.
Då vet vi ändå att vi är på rätt ställe.
Det är första gången vi korsar ekvatorn på Long Way Up,
och vi kommer nog före pojkarna dit.
Jag har bara 97 %, men Charley har så klart 100.
Oavsett laddning.
Vi ska till regnskogen på västkusten och Montecristi
där uppenbarligen en mycket berömd hatt har sitt ursprung.
Idag ska vi skaffa oss Panamahattar
som kallas Panamahattar
men som ändå kommer härifrån Ecuador.
DAGBOK KAMERA
De borde heta Ecuador-hattar eller Montecristi-hattar.
Jag tror att man gör Panama-hattar av det där.
Ja, det tror jag.
HATTFABRIK
-Hejsan. -Hej, hej.
-Jag heter Ewan. Charley. -Trevligt att ses.
-Oj! -Hejsan.
-Är de handvävda? -Ja.
För hand?
Titta på mönstret.
Otroligt.
Jag trodde nog att de gjordes i nån maskin.
Jag kunde aldrig tro att de vävdes för hand.
Hur lång tid tar det att göra en sån här hatt?
Det kan ta upp till en månad.
-En månad? -Ja.
En månad?
Och processen att få till materialet...
LOKAL PRODUCENT
Det här är växten de kommer från. En palm.
Man måste koka och torka den, och sen strimla den.
Ju finare strimlor, desto finare hatt.
Då får man en... man ser riktigt väven i det.
Men så finns det såna här. Kolla!
Se, så fin den är.
Nästan som silke.
Otroligt, va?
Nu återstår bara frågan, vilken form ska den ha?
Priset kan vara så högt som 2 000 dollar för en sån här hatt.
Femton dagar.
Men den här... är en månad.
Jag föredrar den kortare.
Fast jag vet inte hur de får plats på hojen.
Jo, men soliga...
Den tål att rullas ihop och bäras omkring.
-Jag tar den här. -Du passar bra i den, Charley.
Jag tar den här. Kostar bara 80 dollar.
Fin, va?
Tack.
Vi måste hinna till färjan
men längs resan finns det saker som distraherar oss.
Kakao?
Ja, det här är kakao.
Detta är grunden till choklad.
De här är färska, de här är torkade.
Därför luktar de mera.
PLANTAGECHEF
För mig är detta mycket intressant.
Titta.
Bryter man den?
Det blir en väldigt stark lukt när man öppnat den.
Riktigt starkt mörk choklad.
Och spröd, titta.
De här kakaobönorna, odlas de lokalt?
Det är ett familjeföretag med fyra bröder
som jobbar med uppköp.
De köper upp dem av små producenter
sen torkas bönorna
och säljs vidare för export.
Är kakao en stor produkt för Ecuador? En viktig produkt?
Ja.
Det är mycket viktigt för ekonomin.
Nu ska vi till djungeln vid kusten.
Det är ett område där skogsavverkningen varit hård.
Vi såg ju Cool Earth och deras försök att minska avskogningen i Peru
och nu ska vi träffa en f.d. affärsman från New York som
försöker återplantera djungeln.
JAMA-COAQUE-RESERVATET
Nu är vi på väg ner.
Vi har nästan 2 mil kvar och vi ska in i detta reservat
där man försöker återföra djungelmiljön till kustremsan.
Vi lämnar hojarna hos borgmästaren.
Han låter oss parkera dem utanför sitt hus.
Det finns ingen täckning där. Men vi kan ladda dem.
Och sen ska vi till...
Kolla in den där stora fläckiga hunden. Kolla in honom.
En stor fläckig hund.
Och vi ska in i djungeln.
Vilken plats att bo på. Jösses.
Hur går det?
-Så skönt att ni är här. -Tycker vi också.
Tack för att ni kom.
Ingen känner egentligen till den här kustregionen i Ecuador.
Boskapsskötsel är det största skälet till avskogningen här.
Åh.
Man ser det överallt.
Det finns lite skog, men de avverkade områdena är för boskapen.
Om mina siffror stämmer har Amazonas förlorat 25-30 % av sin skog
men den här skogen har förlorat 98 %.
Det häftiga är att om man låter den växa
-så kommer den tillbaka. -Ja.
Vi kom hit 2007.
Vi hade sökt här i Ecuador efter ett område att inleda vårt projekt.
Vi träffade en kille som berättade om sin pappas mark.
Vi följde med honom ut och kollade,
och stiftelsen föddes i stort sett då.
Vi hade ett team på 10-12 personer som planterade skog i två veckor
varenda dag.
Det gjorde vi en gång per år i cirka tre år
och sen slutade vi plantera.
Sen blev det bara assisterad och naturlig återväxt.
För sex år sen var det bara betesmarker här.
-Här? -Det är otroligt.
Sex år av återväxt.
-Det är ju helt ofattbart. -Nästan lite lögnaktigt.
Fantastiskt.
De här fanns inte. Inget fanns här för sex år sen.
-De har självsått sig. -Se, så stora de är.
De växer så fort för att de måste.
För att överleva, upp till solskenet.
Ja, det är en ung skog.
-Den är på väg. -Ja.
Oj, det är otroligt, snyggt jobbat.
Jerry och hans partner bildade en stiftelse för att köpa upp mark
med uppdraget att utvidga skogen.
Hur mycket av det äger du...
Nästan 650 hektar ända upp på berget. Det är en hel del.
-Det räcker att gå vilse i. -Ja.
Helt ofattbart att Jerry övergav New York City
för att försöka rädda den här skogen.
Här finns en liten badpöl.
Vattnet är så klart och rent att man kan dricka det.
Det är fint.
Har ni varit med om att folk har försökt stjäla virke och sånt,
eller inte?
I början kunde man höra motorsågar lite varstans.
Det var lite spänt ibland. Folk var beväpnade
med gammaldags bössor och så kom jag dit
med min machete och började prata,
typ; "Så här tänker vi göra."
Och vet ni?
Sakta men säkert som vi utvidgade
gav vi jobb åt dem som brukade avverka träden.
Nu har det gått 12 år
och alla vet att vi tillhör det här samhället.
Vi lärde oss att Ecuador har stor biologisk mångfald
med cirka 10 % av jordens däggdjur och 15 % av dess fåglar.
Där uppe sitter förresten några apor.
-Ja! -Just det!
De är vrålapor.
-Vrålapor. -Det har vi inte sett många.
Vad är det för ett oljud?
-Det är vrålaporna. -Vrålaporna.
-Det är hans familj. -Jösses.
Det finns cirka fem klaner och de kommunicerar med att
i princip skrika åt varandra och etablera sina revir.
Då hör man hur de här kör igång, och sen kör de där igång
och sen följer de där efter.
Och den är bara ensam.
Det blir ibland en ensam snubbe som gör sin grej,
och letar mat.
Det är ju så vack...
Det är då man ser den, den täta skogen.
Så vacker, eller hur?
Allt detta vore troligtvis borta om det inte vore för projektet.
Är det sant?
Så otroligt fint och vackert.
Det här kallas bambuhuset.
-Smart. -Det är ofattbart.
Så vackert, så vackert.
-Om ni är hungriga... -Lite mat vore underbart.
-Ja, det vore fantastiskt. -Hej på dig.
-Hejsan, hur är det? -Hej.
-Hejsan. -Ojdå, förlåt.
Det är... Jama-Coaque har ett fågeltorn här.
Det här är en solrall, och så ser den ut när den flyger.
Den har liksom små ögon.
Ja.
När den visar upp sig breder den ut vingarna
och det ser ut som två jätteögon brett isär.
FÅGELEXPERT
-Ungefär så här långt mellan vingarna. -Är det ett försvar?
Och för beskydd, va? För att skrämma bort rovdjur och så.
Jag tror det.
De här fåglarna är ett dragplåster för naturälskare
som hjälper Jerry ekonomiskt att hålla igång skogsstiftelsen.
Vilken grej att tjäna pengar på.
En direkt antites till affärsvärlden i New York.
Och så släppa det: "Näe, jag ska göra det här istället."
Har du några bra fågelvitsar, då?
FÅGELEXPERT
-Berättar folk fågelvitsar? -Jösses, ja.
Kom igen, det finns nog några.
Jo, jag har en fågelvits.
En anka kommer in på ett apotek, eller som man säger hos mig, en medicinbutik
och går fram till apotekaren och frågar: "Har ni nåt...
Har ni nåt mot ömma k-notor?"
Och han svarar: "Ja, vi har ju sånt här tigerbalsam."
"Okej, jag tar det." "Jaha, det blir 2,55 pund, tack."
Då säger ankan: "Nej, nej! Sätt upp det på min (k)nota..."
Det är väl ett fågelskämt, va?
Den var bra, ja, det var den.
Ljuden från djungeln var fantastiska hela natten.
Om du fick välja att bli en fågel, då?
En kolibri skulle jag välja, om man fick det.
-Jag vill inte åka härifrån. -Otroligt fint.
-Tack så hemskt mycket, Jerry. -Sköt om dig, Jerry.
-Lycka till på resten av resan. -Vi ses igen.
Japp.
Så häftigt, vilket ställe det var!
Kanske höjdpunkten på hela resan hittills.
Den där natten i regnskogen.
Jag gillade det så, att få sova under myggnätet
och lyssna på alla djungelns ljud.
Insekterna och aporna, vrålande och gnisslande.
Det var som att...
...få tillbringa natten där
var poängen med hela resan, liksom.
Jag trivs så himla bra.
Jag älskar Charley Boorman av hela mitt hjärta
och hela resten av teamet med.
Det är en sån njutning att få åka iväg igen
och få ha de här elektriska hojarna.
Jag är en mycket nöjd man.
Russ måste hinna till hamnen och ordna med pappren för Rivian-bilarna
annars missar de båten.
Vi är cirka 8 mil från Esmeraldas.
Jag vill inte chansa, men vi har hunnit med en hel del
och betat av massor av kilometer.
Hoppas killarna har det bra.
Nästa gång vi ser dem är det vid colombianska gränsen.
Hoppas det går bra för dem, vi har inte hört ifrån dem på hela dagen.
Redo att dra?
-Jag har 98. -Okej!
Vi ska upp i bergen och det blir på 2 000 meter
och blir kallare, och det regnar där nu.
Vi är såna tuffa killar så att det gör oss inget alls.
Hett, eller kallt. Vi klagar aldrig.
För er som sett avsnitt ett till åtta
vet ju att det inte är alldeles sant.
Jisses, vilken resa! Machu Pcchu, Ushuaia, Tierra del Fuego,
Patagonien, Argentina, Chile, Bolivia, Peru, Peru och Peru. Vilken resa!
Nu är det Ecuador och snart Colombia.
Jaha, upp i bergen igen.
Nu åker vi upp i bergen igen.
Jag vill stanna här vid kusten i värmen.
Jösses!
Vi måste komma förbi lastbilen.
Vi har fastnat bakom en lastbil.
Ojoj, du kommer att fastna, du sitter fast där.
Nej, gör det inte, kör inte om!
-Nej gör det inte. -Nej, nej, gör det inte!
Top man!
Ewan! Jisses!
Tjo-ho!
Jag skulle bara...
Jag kör bredvid honom och han körde ut.
Jag fick slinka förbi.
Herregud.
Det kunde ha blivit riktigt rörigt.
Vi kunde ha gått åt båda två.
Efter några hundratals km tvärs över Ecuador
når vi äntligen hamnen.
Ja.
Tanken är att sätta bilarna på ett fartyg och ta oss till Panama City
och på detta sätt gå miste om Dariéngapet.
Men sen måste vi
se till att bilarna verkligen är bokade på båten.
ESMERALDAS HAMN
Vi måste få bilarna till Panama.
De är mycket speciella bilar
för de är prototyper till elbilar.
Därför ska de komma ombord i den här hamnen.
Härifrån? Från Esmeraldas?
Ja.
Vilka bilar?
De kallas Rivians.
CHEF
Är ni säker på att båten går från Esmeraldas?
Jag hoppas det.
Det säger jag för att det är vad vi fått uppgift om.
Okej.
Ett ögonblick, jag måste ringa ett samtal.
-Dario, va? -Dario.
Det lustiga är att när jag öppnade detta
stod det inget om att fartyget går in hit.
Det säger du nu.
Det var därför jag undrade.
Det står inte att de angör här.
Det vore inte så bra.
"Myshippingtracker-dot-com-vessels."
Det borde vara vårt fartyg.
Pluto, från Panama kommer hit den 14:e, eller hur?
De här fartygen kommer hit en gång i veckan.
De ligger här bara i en timme.
All vår last går ombord på båten på en timme.
Jo, men saken är den, att...
-Det tar längre tid att... -En timme?
-Ja, det är för att... -Är det normalt en enkel process?
Man måste fylla i en massa ansökningar
och allt pappersarbete måste vara klart
innan ni börjar lasta.
Det var ju intressant att de hittade vårt fartyg i systemet.
Fram till dess framgick det inte att båten angjorde här.
Jag blev lite orolig.
Och den stannar bara kvar i en timme, sen sticker den.
Faktiskt, om vi inte har papprena klara
stannar den inte längre.
Om den inte dyker upp i Panama är alla våra grejor där.
Jag ser ut som att jag ler, men det är komplicerat att skeppa grejor.
Det som verkligen inte får hända nu
är att Ewan och Charley har fått problem.
För vi har delat på gruppen
och vi kämpar för att komma till dem.
Det skulle verkligen röra till vår planering.
Okej. Nu ser jag absolut ingenting.
Det är som att köra under vatten.
I morse svettades vi skjortan av oss och nu är det kallt.
Och det är en riktigt jäklig vägsträcka, mellan här och gränsen.
Kolla här.
Det här är rätt läskigt.
Ser ingenting.
Regnet är som nålar.
Galet.
Gud, vad jag hatar det här. Asfalten är som en halkbana.
Dyngsurt, nerförsbacke, hård trafik och bara lastbilar.
Låt oss bara försöka komma fram utan att nån...
Oj, jag är nere på 66 %.
Vad är det för fel på min hoj?
-Jag vet inte varför. -Helknäppt.
Herregud!
Jag hörde lite tjutande däck nånstans.
VARNING - JORDSKRED
Magnifikt ledarskap, Charley.
Oj, oj.
Är allt okej?
Här är det som det ska, du då?
Det får duga. Lite varm choklad vore fint.
Och en slaf. Koppla in dem bara.
Ladda dem och ta ett bad.
Tänk, imorgon är vi i Colombia.
Ett nytt land, vår sista dag i Ecuador.
Det är synd, det var så himla fint.
Jag fick i alla fall smak för det.
Vi är på väg in i Colombia och ska till...
Sydamerikas topp i norr.
Jag minns när vi satt på hojarna de första tio dagarna på resan
och bara tanken på de här platserna låg så långt bort.
Helt otroligt.
Nu är vi snart redo. Colombias gräns är en knapp mil bort.
Charley, min hoj har nåt konstigt för sig.
Din hoj gör vadå?
Den säger att den inte är färdig.
VÄNTA - INTE FÄRDIG
Jag kan inte starta den.
Okej, jag stänger av den.
Nej. "Vänta - inte färdig". Kolla.
Det allra värsta är om det är mjukvaran.
-Såg du gnistan? -Ja.
Vi kollar först innan vi sätter ihop det.
Ja. Nej, Ja. Nej. Ja.
Nej!
Det känns inte bra.
Försöker bara tänka.
Just nu testar vi en grej
och jag vill bara att ni ska veta
att vi jobbar på det
och försöker kolla om detta kan fixa till det, okej?
Okej, vänta lite. Kan du bara vänta en sekund?
Hör ni, jag har Rachel på telefon.
Okej, Rachel, varsågod.
Okej, killar. Vi har jobbat med
ingenjörerna i Milwaukee.
Det vi tror har hänt är att vi har kalibrerat prototypen
och att det ökade avståndet.
Ja.
Det verkar som att det har fått mjukvaran att låsa sig.
Okej.
Är det nåt ni kan koppla in i datorn och återställa?
Nej.
Vi måste stänga ner hojen helt.
Ni kan välja mellan att vi byter ut cykeln
-eller batteriet. -Vad är vitsen med det?
Låt oss smälta detta och se hur vi gör nu. Okej?
-Ledsen för de trista nyheterna. -Hej då.
Jag vill inte åka in i Colombia utan min hoj.
Nej, det vore inget kul.
Batterienheten pajade medan de uppdaterade mjukvaran.
Det var en testversion med en ordinär mjukvara.
Och HD-teamet tyckte
att det var enklare att byta hela batterienheten på fältet
än att skaffa fram en helt ny cykel.
Vi tänker försöka få upp mc:n på en lastbil nu.
Sen forslar vi den till Panama där det kanske
finns nån Harley-tekniker som kan laga den.
Vår galna plan är att flyga från Pasto i Colombia
till Buenaventura...
...och sen längs kusten med båt till Bahía Solano.
Sen tar vi ett annat plan till Panama City
över toppen på Dariéngapet.
Okej, ett, två tre.
Det mesta... I Colombia kör vi inte cykel ändå.
De lastas på ett flyg, ett stort annat plan
och sen flyger vi dem till Panama.
Så kommer det att bli.
Vi får hojarna till Panama i förväg så att de kan jobba med dem,
Jag kör Claudios hoj, med Claudio på bönpallen.
Det här är ett stort ögonblick.
-Ett stort ögonblick. -Är du beredd?
Nu kommer det.
Jösses, kolla på den. Och inga växlar.
-Snyggt jobbat. -Tjena!
Nu åker vi till gränsen och in i Colombia.
Jag håller mig kvar hos dig.
Jag håller mig kvar hos dig i vått och torrt.
Jag undrar hur Colombia kan se ut
för jag har en känsla av att det är väldigt färgstarkt.
Nu har vi nog gränsen här.
Oj, nu är vi här!
GRÄNSÖVERGÅNG
Jag har varit nyfiken på Colombia väldigt länge.
Femtio års inbördeskrig.
De har haft drogkarteller som fört med sig elände överallt.
Men nu hämtar sig landet och öppnar upp,
och det är en spännande tid att vara här.
Det är intressant med Colombia.
Medellin, en av de tryggaste städerna,
var mordens huvudstad för några år sen. För tio år sen.
Ingen flög hit, ingen besökte staden.
Vi besöker delar av Colombia...
Buenaventura, sägs det,
kunde vara en plats dit man inte reser.
Vi ville inte missa Colombia, ingen i teamet ville det.
De måste bara släppa in oss.
Gränspolisen i Colombia ville inte släppa in oss.
LOKAL PRODUCENT
Han sa: "Nej, ni måste stanna här och imorgon kommer den som är ansvarig,
och han kollar er utrustning och sen bla, bla, bla."
"Men snälla, jag måste hinna med ett flyg i morgon bitti," sa jag.
Då kom Maxim in och sa: "Ursäkta, men gillar ni Star Wars?
"Ja."
"Vet ni vem som sitter där?"
"Nej."
"Obi-Wan Kenobi." Pling!
Och sen då?
Sen sa han bara: "Ja. Okej." Och pang. Där satt stämpeln.
Vi är i Colombia!
Colombia!
Oj. Riktigt kul.
En helt ny värld av allt!
Arkitekturen har verkligen förändrats.
Där är marsvinet.
-Jösses. Det är stort här. -Ja, vi är i det land som...
Marsvin är verkligen jättestort här.
Titta på dem till höger.
Glada marsvin... Jisses.
Kom och ät upp oss.
Varför skulle man det?
Och så är hans döda kompisar bredvid.
Ibland kan man se sånt hos slaktare i England.
Ja, det finns en kossa hos slaktaren som jag handlar hos.
Men inte med kläder på och som står och flinar åt en:
"Hi-hi, jag är ett marsvin. Kom och ät upp mina kusiner."
Jag gillar inte att köra efter min hoj så här.
-Så deppigt! -Nej, det...
-Inte kul alls. -Inte ett dugg.
Vi ska bo i Pasto inatt.
Men vi ska kolla på en berömd kyrka i närheten, som vi inte får missa.
Vi ska åka linbana för att titta på en gammal kyrka.
Jösses, kolla hur högt över klyftan vi är.
Ganska läskigt. Herregud, kolla!
Enastående.
Varför har de byggt den där?
Ingen aning.
Denna bisarra kyrka är ett mirakel.
Den heter Las Lajas Sanctuary.
-"Jag tänker bygga en kyrka härnere." -"Här nere."
"Ska du inte bygga den här nere, va?"
"Jag låg och sov och fick idén, bara. Bygg den så kommer de."
Kära nån.
Sista biten är värst, va? Vi är så nära.
Hur länge har vi åkt här?
Cirka 20 minuter, tror jag.
Den ser ut som ett Disney-slott, eller hur?
Man kommer dit och då drar de upp vindbryggan.
Det känns otäckt.
-Herregud! -Oj!
Kolla vattnet som rinner ut ur huset.
Det är så högt.
Jag gillar det inte alls, gör du?
Det verkar som om inspirationen att bygga
kom för 250 år sen
då en ung kvinna lär ska ha botats från sin dövhet
sedan hon sett Jungfru Maria på en klippa i dalen,
och så byggde man kyrkan efter det.
Man ser det bakom altaret.
Annorlunda, va? Inte som nån europeisk katedral, precis.
Lite för glittrig, va?
Ja, men rätt cool.
Det tar längre tid än vi trodde att komma upp.
Vi hörde om ett jordskred längre fram på vägen.
Men kan vi, trots jordskredet, komma förbi bilarna
och komma först, eller är vägen oframkomlig?
I morse låg det fullt med klippblock där.
En av förarna kom och därför tog de...
En av stenarna slog i hans däck som exploderade.
Vad tror du, Charley? Jag tycker vi åker åt det hållet.
Jag håller med.
Nu gör vi det igen.
Vi kör i mörker och regn, och vägen är helt galen.
Vilken röra!
Den var stor.
Herregud! Jösses!
Ja, en riktig skitväg. Det var nog här jordskredet var.
Lodräta stup vid sidan av vägen.
Ja.
Det var absolut här.
Kolla på allt regn som kommer.
Det ösregnar verkligen.
Slår upp i ansiktet.
-Precis som nålar, va? -Som nålar, ja.
Där står en kon rakt fram!
Jösses, vad håller vi på med?
Det är bara helt åt skogen.
-Oj! Oj! -Jösses!
Kan man tänka sig att man bara kör och så rätt som det är: PANG!
Den jättestora...
Måste ha varit en stor sten som gjorde så mycket skada.
Jag såg inte stenen.
-Nej, nej... -Den var väl inte i bilen, va?
Nej.
Det här blir en resa att minnas.
Jag glömmer aldrig den här kvällen i Colombia.
Nej.
Det var bara helt galet. Det regnade så mycket vid ett tillfälle.
Vid en sväng trodde jag verkligen att nu går det åt helsicke...
DAGBOKSKAMERA
...för det tätnade och jag hade bromsat.
Kära nån.
Jag ser min hoj på en lastbil där framme
och så blir jag så ledsen.
Jag är jättetrött och säger god natt nu.
DAGBOKSKAMERA
God morgon allihop. God morgon från Colombia.
Otroligt, va?
Här finns ett stort torg.
Den är resan har blivit som en sorts djur.
Nu har vi tappat kontrollen över det
och vi försöker ta tillbaka den, och det funkar inte.
Vi har en stor dag framför oss.
Vi har fått upp Rivian-bilarna på färjan, och Russ är här
och vi måste hinna med en båt ikväll. Den går klockan 18 från Buenaventura.
Först måste vi hitta ett flyg dit.
Ni ska åka här.
Känn ingen press. Missar vi flyget får vi stanna här i natt.
Nu är vi här. Kolla in, bara. Rena ärtsoppan.
Dimma överallt.
Vårt flyg får inte landa förrän dimman lättar.
-Då kan han inte starta... -Kan inte...
Kan inte starta från Cali förrän det lättar.
Och det...
-De vill titta på... -Landningsbanan.
-Hörde du det, Ewan? -Förlåt?
-Flygplatsen är stängd för dimman. -Det är för dimmigt.
Ja.
Vi blir försenade och kommer att missa båten.
TRE TIMMAR TILL BÅTENS AVGÅNG
Det är bara ånga från asfalten.
Det regnade för en stund sen.
Det är inte ens hälften av...
Vi får bara vänta ut det.
TVÅ TIMMAR TILL BÅTENS AVGÅNG
Var det där piloten?
Ja, fast det gäller inte dimman utan lastens vikt.
Han säger att det är för tungt. 600 kg.
Vad tycker han, då? Fyrahundra? Femhundra?
Fyra- eller trehundra.
EN TIMME 30 MINUTER TILL BÅTENS AVGÅNG.
Den goda nyheten är att flygplatsen har öppnat.
Dimman är borta härifrån.
Man kan se igenom nu.
Men dimman har stängt ner Buenaventura.
Vi har bestämt att killarna ska gå igenom gaten
sätta sig på planet och vänta.
Nu är vi försenade.
Våra grejor är för tunga för planet,
och nu kommer knarkhundarna och kollar vårt bagage.
De kollar med polisen och de här knarkhundarna
för att göra en sista koll av allting.
De letar efter droger, sprit och sånt som inte får vara där.
Otillåtna substanser.
Hundarna har nosat i väskorna och det gick bra,
men vi kan ändå inte lyfta, för det är dimmigt därborta.
Vi tänker lasta och vara redo att sticka om det lättar.
Trodde aldrig att det skulle vara så här.
När man tänker lastflyg
är det ju inte... Det ser ju inte ut så här.
Charley och jag är i ett plan med tre hojar
och Russ, David och de andra är i det andra planet med all utrustning.
-Jag menar, antagligen... -Var ska vi sitta?
Finns det några säten där fram?
-Det finns två säten här bak. -Ursäkta, sir.
Det är därför bara två personer kan åka med.
-Jaha. -Bara två säten, jaha.
Hur knäppt blir det när vi lyfter?
Med tre cyklar som står redo att kana iväg.
Tänker du...
Tänker du vara flygvärdinna, eller ska jag?
Vi kan ta hälften var.
Ska jag...
Jag har ju stassen för det.
-Jag kan nog byta där bakom. -Okej.
I TIMME TILL BÅTENS AVGÅNG
Jaha, här är vi, lastade på två flygplan.
Dimman har inte lättat därborta,
och vi har fastnat här på plattan.
Och nu är det försent till båten.
Undertexter: Eva Söderqvist