Vi skal kjøre 2 000 mil gjennom 13 land.
Fra Ushuaia, inn og ut og fra Argentina og Chile, til Atacama-ørkenen,
mot La Paz, før vi krysser Titicaca-innsjøen
og fortsetter langs Andesfjellene til Colombia over til Panama,
gjennom Mellom-Amerika og Mexico og ankommer Los Angeles 100 dager senere.
REGISSØR-PRODUSENT
Vi skal gi disse karene videokameraer,
og de får også kameraer montert med mikrofoner på hjelmene sine
så de kan filme mens de kjører.
Er dette en vei? Herregud!
REGISSØR-PRODUSENT
En tredje sykkel følger dem, og der er Claudio, kameramannen
I tillegg reiser Russ og jeg i to elektriske pickuper
sammen med kameramennene, Jimmy,
Anthony og Taylor, som også hjelper til med logistikken.
Vi filmer karene fra kjøretøyene
og møter dem ved grensene,
men ellers er motorsyklene på egen hånd.
1 476 MIL TIL LOS ANGELES
Ecuador, mitt fedreland.
Det er annerledes enn Peru, hva?
Totalt.
Alle snakker om Ecuador som et artig sted.
-Ja. -Det er et lite land.
Ja.
Vi skal være i Ecuador i fire eller fem dager,
men gleder oss til et nytt land.
Blir fint å komme videre.
Så har vi Colombia fire eller fem dager senere.
Det ser bra ut.
Teamet vårt, vi må dele oss litt.
Det er bare noen av oss som skal til Colombia.
Men det blir gøy.
Jeg kommer nok til å like meg her.
Dariéngapet uten veier hindrer ruten vår til Sentral-Amerika
så Rivianene må ferges fra Esmeraldas til Panama...
DARIÉNGAPET
...mens vi drar så langt vi kan på veien gjennom Ecuador og Colombia.
-Ja, så du ser... -Ja, du ser milevis.
-Ja. -Ja.
Guayaquil er Ecuadors største by,
og den har en artistisk aura.
Alle disse er gallerier. Artistisk. Bohemsk.
-Det er kult. -Ja.
-Hola. Hallo. -Det er kult.
-Se på denne. -Ja.
Dette er interessant.
Jeg er besatt av å lade syklene.
Jeg tiltrekkes av pluggen i dette rare maleriet.
-Ett bilde. Vennene venter. -Ja.
-Tusen takk. -Vær så god.
Han er fra Star Wars.
Hvordan vet de?
Det kommer mange opp trappene...
-Kanskje... -...som vet at vi er her.
Her er kaffen god.
Dulce de tres leches.
Ikke bare dessert av melk, men tre slags melk. Hva?
LOKAL PRODUSENT
Vi tar en av dem.
Ok, trippel melk.
Ta et nærbilde med...
Er den god?
Det er trippel... Det er pang!
Fantastisk. Flotte kaker.
Ja, jeg vet.
Åh, kjære vene.
Hvordan kommer vi oss ut av restauranten?
Han gjør det gjennom døra.
Lag en sti.
Kanskje jeg kan gå dit bort. De lager en kø, folk kommer inn og ut. Ok?
Jøss, for en lang kø.
-Hallo, hvordan går det? -Kan du gå sånn?
Ja, se hitover.
Instruksjon.
-Takk. -Elsker litt instruksjon.
-Hallo, der. -Du sier det.
Dette er Obi-Wan. Han er den beste helten i verden.
Se på dette. Oi!
Gjør det sånn. Ju-hu. Gå bort hit. Se.
Takk.
Jeg elsker deg.
Takk, dere. Takk. Tusen takk. Ha det.
Det var intenst, Ewan.
Takk for at du holdt ut.
Og jeg vet det er... Det kan være litt panisk
alt det der. Du var høydepunktet deres, virkelig.
Det var sprøtt
med den gamle Star Wars-brorskapen som pøste ut.
Herre min, det skjer aldri.
Så rart.
Uansett...
Det var veldig fint å få folk til å smile sånn. Det var gøy.
Vi har våre egne...
Det er som minigolf for motorsykler.
Ikke sant?
Det er kult.
Jeg går rundt denne utsiden.
Mens vi nyter den åpne veien, er teamet straks gjennom Ecuador
for å få Rivianene til havnen.
Vi har en lang tur,
og bilene trenger definitivt tauladning.
Det tar en stund, for dette er en én-fils motorvei hele veien.
Vi har nettopp passert denne utrolige motorsykkelkirkegården.
Jeg har aldri sett det før.
Alt er her.
Vel, en fordel med å kjøre litt saktere er at vi får se litt av Ecuador.
Alt er her. På denne ene veien.
Bananplantasjer og selv den rare fornøyelsesparken.
Det er merkelig.
Vi lærer mye på denne veien om Ecuadors kultur.
Siden vi er på vei direkte mot nord,
har vi slått guttene til ekvator.
Men helt ærlig så har de ikke gått glipp av noe.
Det er litt av et antiklimaks
sammenliknet med da vi tok Long Way Down i Afrika
hvor de hadde et stort skilt som viste at du krysset ekvator.
Dette er som et heit tips.
Men noen har...
...skrevet dette på det rare hotellskiltet.
Det tror jeg er null lengdegrader eller noe sånt.
Så vi vet vi er på rett sted.
Dette er første gangen vi krysser ekvator på Long Way Up,
og vi har nok krysset før guttene.
Jeg har bare 97 prosent, og Charley har selvfølgelig 100.
Uavhengig av ladingen.
Vi er på vei mot regnskogen på vestkysten og til Montecristi
hvor en veldig berømt hatt skal være fra.
I dag skal vi skaffe oss Panama-hatter,
som kalles Panama-hatter, men som ble til her i Ecuador.
JOURNALKAMERA
De burde ha kaltes Ecuador-hatter eller Montecristi-hatter.
Jeg tror at... Du lager Panama-hatter av det, tror jeg.
Ja, det tror jeg.
HATTEFABRIKK
Hola.
-Jeg er Ewan. Charley. -Hyggelig.
-Wow. -Hola.
-Veves de for hånd? -Sí.
For hånd?
Se på mønsteret.
Utrolig.
Jeg trodde den ble laget med maskin.
Jeg så aldri for meg at den ble laget for hånd.
Hvor lang tid bruker hun på å lage en sånn hatt?
Det kan ta opptil en måned.
-En måned? -Ja.
En måned?
Prosessen med å få materialet...
Den kommer fra denne planten. Disse palmene.
De må koke den og tørke den og strimle den.
Og jo finere strimler, jo finere hatt.
Du får en vid... hvor du virkelig kan se vevingen.
Så har du noen sånne. Se på denne!
Se så fin den er.
Den er nesten som silke.
Er ikke det utrolig?
Ett siste spørsmål er hvilken form man skal ha.
Prisen for disse utrolige hattene kan være opptil 2 000 dollar.
Femten dager.
Og denne... en måned.
Nei, jeg foretrekker den korte.
Vet ikke hvordan vi får dem på sykkelen.
Vel, sol...
Den er designet til å lett rulles opp og bæres rundt.
-Jeg vil ha denne. -Du ser bra ut i den, Charley.
Jeg tar denne. Min koster bare 80 dollar.
Fin, hva?
Gracias.
Vi må komme oss til fergen,
men på hele denne turen er det ting som distraherer.
Kakao?
Ja, det er kakao.
Dette er basis for sjokolade.
De er rå, de er tørket. Så de lukter sterkere.
FABRIKKBESTYRER
Det er veldig interessant.
Se.
Brekker du den?
Det er en veldig sterk lukt straks du åpner den.
Det er... Det er veldig kompakt, mørk sjokolade.
Og veldig sprø. Se.
Og kakaoen, eller kakaobønnene, dyrkes de lokalt?
Dette er en familiebedrift drevet av fire brødre
som jobber med innsamling.
De samler inn fra små produsenter,
og så tørker de bønnene og selger til forhandlere som eksporterer.
Er kakao et stort produkt for Ecuador? Et viktig produkt?
Ja.
Det er veldig viktig for økonomien.
Vi er på vei mot kystjungelen,
et område som har lidd under utstrakt avskoging.
Mens Cool Earth-initiativet vi så i Peru handlet om å redusere avskoging,
skal vi til en tidligere aksjehandler fra New York City
som planter ny skog i jungelen.
Vi er på tur nedover.
Vi har cirka to mil igjen, og vi skal til et verneområde
hvor de prøver å gjenskape denne kystjungelen.
Vi setter igjen syklene hos borgermesteren.
Byens borgermester lar oss parkere syklene hos ham,
for det er utenfor allfarvei her, og plugge dem inn.
Så skal vi til...
Der er en gammel, flekkete hund. Se på den gamle, flekken.
Den store, flekkete hunden.
Og vi skal dra inn i jungelen.
For et sted å bo. Herregud.
Hvordan går det?
-Så glad dere er her. -Ja, vi òg.
Takk for at dere kom.
Ingen vet om denne kystregionen i Ecuador.
Kvegbruk var den største grunnen til avskoging her.
Oi.
Og du ser det overalt.
Du har litt skog, men alt dette er avskoget for kveg.
Om mine tall stemmer, har Amazonas tapt kanskje 25 til 30 prosent skog,
men denne skogen har tapt 98 prosent.
Det kule er at om de tillater at det vokser opp igjen,
-gjør den det. -Ja.
Vi kom hit i 2007.
Vi har streifet rundt i Ecuador og sett etter et sted til dette prosjektet.
Vi traff denne fyren, og han fortalte oss om farens eiendom.
Vi ble med ham og sjekket det,
og stiftelsen ble til den dagen.
Vi hadde et team på ti eller tolv, og vi plantet i cirka to uker
hver eneste dag.
Og vi gjorde det én gang i året i cirka tre år,
så sluttet vi å plante.
Så var det bare assistert, naturlig regenerasjon.
For seks år siden var det ren kvegsti her.
-Her? -Det er utrolig.
Dette er seks år med vekst.
-Oi, utrolig. -Det virker som en løgn.
Utrolig.
Disse her var ingenting. Disse eksisterte nok ikke engang.
-De grodde av seg selv. -Se så store de er.
De gror fort fordi de må.
For å overleve. Få sollys.
Det er en ung skog.
-Den er på vei. -Ja.
Oi. Vakkert. Godt jobba. Det er utrolig.
Jerry og partnerne hans startet en stiftelse for å kjøpe land
med mål om å utvide denne skogen.
Hvor mye av den... eier dere... hvor mye av den...
Sekshundre og førtiåtte hektar hele veien opp til fjellet. Den er stor.
-Stor nok til å gå seg vill i. -Ja.
Det er utrolig at Jerry forlot New York City
for å beskytte denne delen av skogen.
Dette er en flott, liten badeplass.
Vannet er så friskt og rent at du kan drikke det.
Det er godt.
Har du truffet på noen som har prøvd å ta trær ulovlig og sånt?
Før hørte du sirkelsager dure overalt.
Det var spenninger mellom... Og folk var bevæpnet
med gammeldagse rifler, og der kom jeg
med macheten min og bare startet en samtale
og: "Det er dette vi prøver å gjøre."
Skjønner?
Og sakte, men sikkert, idet vi ekspanderte,
tilbød vi også jobb til mange som tidligere kappet ned trær.
Nå er vi på tolvte året,
og alle vet at vi er en del av dette samfunnet.
Ecuador har et av verdens største artsmangfold
med ti prosent av verdens pattedyr og 15 prosent av fuglene.
Det er aper der oppe.
-Ja. -Ja.
Det er brølaper.
-Brølaper. -Vi har ikke sett mange.
Hva er den lyden?
-Brølapene. -Brølapene.
-Det er familien hans. -Jøsses.
Det er cirka fem forskjellige flokker, og de kommuniserer.
De brøler til hverandre, markerer territoriet sitt.
Du hører dem sette i gang, så setter de i gang,
og så setter de i gang.
Og den er bare alene.
Noen ganger er det en ensom en som gjør sin greie
og leter etter mat.
Så vakker...
Når du ser den, den tykke skogen der.
Den er så vakker, hva?
Alt det ville nok vært borte om det ikke var for prosjektet.
Virkelig?
Så utrolig. Strålende.
Her er bambushuset.
-Smart. -Utrolig.
Vakkert.
-Er dere sultne... -Mat, ja.
-Ja, gjerne. -Hei, der.
-Hei, der. Hvordan går det? -Hei.
-Hallo. -Hei. Unnskyld.
Dette er... Jama-Coaque har et fugleobservatorium her.
Dette er en solrikse, og sånn ser den ut når den flyr.
Den har små øyne.
Ja.
De viser seg frem, åpner vingene, det ser ut som to kjempestore øyeflekker.
FUGLESPESIALIST
-Vingespennet er så stort. -Til forsvar?
Til beskyttelse òg, hva? For å skremme rovdyr og sånt.
Jeg tror det.
Disse fuglene tiltrekker seg naturelskere,
som igjen hjelper Jerry med midler til stiftelsen.
Så flott, for å få inn penger.
Motsetningen mellom dette og New Yorks finansielle verden,
og så si: "Nei, jeg skal gjøre dette." Så kult.
Har du noen gode fuglevitser?
FUGLESPESIALIST
-Forteller folk fuglevitser? -Ja.
Klart. Kom igjen, det være noen.
Jeg har en fuglevits.
En and går inn på et apotek, eller der jeg kommer fra, kjemikerbutikk,
og han går bort til kjemikeren og sier: "Har du noe for...
Har du noe for tørre lepper?"
Han svarer: "Ja, jeg har ChapStick."
Han sier: "Ok, jeg tar den." Han svarer: "Det blir 2,55 pund, takk."
Anden svarer: "Nei, ikke vær så nebbete."
Det er en fuglekikkervits, hva?
Den var god. Den... Ja. Den var bra.
Jungellyden var så vakker i hele natt.
Hva om du kunne velge å være en fugl?
Jeg ville valgt kolibri, om man kunne velge.
-Jeg elsket det. Jeg vil ikke dra. -Utrolig.
-Jerry, takk. -Pass på deg selv, Jerry.
-Nyt resten av turen. -Vi ses snart.
Jepp.
Så kult. For et sted. For et vakkert sted.
Kanskje turens høydepunkt så langt
var å tilbringe natten i regnskogen.
Jeg elsket det. Jeg elsket å sove under myggnettingen min
og høre på jungellydene.
Insektene og apene, brøling og skriking.
Jeg følte...
Å tilbringe natten der var god grunn i seg selv til å ta denne turen, skjønner?
Jeg koser meg sånn.
Jeg elsker Charley Boorman av hele mitt hjerte,
og hele teamet.
Det har vært en stor glede å kjøre med dem igjen
og kjøre disse nydelige, elektriske motorsyklene.
Jeg er veldig heldig. En veldig heldig mann.
Russ må til havnen for å ta papirarbeidet på Rivianene
ellers kommer de ikke med på båten.
Vi er åtte mil fra Esmeraldas.
Vil ikke utfordre skjebnen, men vi har gjort mye
og kjørt mange mil.
Jeg håper guttene koser seg.
Neste gang vi ser dem blir på vei til grensen til Colombia.
Jeg håper de har det bra, vi har ikke hørt fra dem i hele dag.
Klar til å dra?
-Jeg har 98. -Ålreit!
Vi skal opp til fjellene, og det er 2 000 meter,
så det er kaldere, og nå regner det der.
Men vi er så tøffe at det ikke spiller noen rolle.
Varmt, kaldt. Du hører ikke oss klage.
For de av dere som har sett episode én til åtte,
vet at det ikke er helt sant.
Herregud, for en tur. Machu Picchu, Ushuaia, Tierra del Fuego,
Patagonia, Argentina, Chile, Bolivia, Peru. For en tur.
Og nå Ecuador og snart Colombia.
Opp til fjellene igjen.
Vi skal opp til fjellene igjen.
Jeg vil bli på kysten og være varm.
Jøss!
Vi må forbi lastebilen.
Alle står fast bak en oljebil.
Du blir stående fast.
Ikke gjør det. Ikke legg deg ut. Ikke gjør det.
-Ikke. -Nei, ikke.
Tøffen.
Ewan! Jøss!
Ewan!
Jeg var...
Jeg var på siden, han la seg ut. Jeg måtte smette meg rundt.
Herregud.
Det kunne ha blitt skummelt.
Kunne tatt oss begge.
Etter drøyt 30 mil gjennom Ecuador
kom vi endelig til havnen.
Ja.
Planen er å sette alle bilene på båten som går rundt til Panama City,
og dermed unngå Dariéngapet.
Men neste post
er å sjekke at bilene faktisk er booket på båten.
HAVN
Vi må få disse bilene til Panama.
Og disse bilene er veldig spesielle
fordi de er elektriske prototyper.
De skal på båten fra deres havn.
Herfra? Esmeraldas?
Ja.
Hvilke biler?
De kalles Rivianer.
BESTYRER
Er du sikker på at båten forlater Esmeraldas havn?
Forhåpentlig.
Jeg sier ja, det er det vi er blitt fortalt...
Ok.
Gi meg et øyeblikk. Jeg må ringe noen.
-Darío, hva? -Darío.
Det snodige er at når jeg åpnet denne her om dagen,
sto det ikke at denne båten stoppet her.
Nå sier du det.
Derfor lurer jeg.
Det står ikke at den stopper her.
Det ville ikke vært bra.
"Myshippingtracker-dot-com-vessels."
Det skal være vår båt.
Pluto, fra Panama, er her den 14., ikke sant?
Båtene kommer én gang i uka.
Den er her kun en time.
All dokumentasjon på båten skjer på én time.
Ja, men greia er...
-Det tar mer tid... -En time?
-Ja, for den har bare... -Er det vanligvis en enkel prosess?
Greia er at du må fylle ut mange søknader,
og alt papirarbeidet må være gjort
før du laster.
Det var interessant, for de fant iallfall båten vår i systemet.
Fram til da så jeg ikke om båten stoppet her.
Så jeg var litt bekymret.
Og den ligger bare én time, så drar den.
Om vi ikke har ordnet papirarbeidet,
stopper den ikke så lenge.
Dukker den ikke opp i Panama... Den har alt utstyret vårt.
Jeg smiler, men, du vet, sjøfrakt er problematisk.
Det vi ikke vil at skal skje nå,
er at Ewan og Charley får et stort problem.
Vi har splittet opp som team,
og vi strever med å komme oss til dem.
Det ville faktisk ødelegge planene våre.
Ok, jeg ser ingenting.
Som å være i vannet.
Svetter i hjel i morges, nå er det bra kaldt.
Det er en fæl veistrekning herfra til grensen.
Se på dette.
Ok, dette er skummelt.
Ser ingenting.
Regnet er som nåler.
Sprøtt.
Herregud, jeg hater dette. Dette er glatt asfalt.
Søkkvått, nedoverbakke, masse trafikk, store lastebiler.
Får se om vi kommer dit uten...
Jeg er nede på 66 prosent.
Hva skjer med sykkelen?
-Jeg vet ikke. -Det er rart.
Herregud.
Jeg hørte litt hvining i dekk der.
"FARE - JORDSKREDSONE"
Flott lederskap, Charley.
Åh, jøss.
Er du ok?
Det går bra. Du?
Ja, ikke så verst. En kakao hadde gjort seg.
Og en seng. Plugg dem rett inn.
Plugg inn og ta et bad.
Utrolig at vi er i Colombia i morgen.
Nytt land, siste dag i Ecuador.
Synd, for det er så nydelig.
Jeg fikk så sansen for det.
Vi skal inn i Colombia, og vi er...
...omtrent øverst i Sør-Amerika.
Jeg husker jeg satt på sykkelen de første ti dagene av turen,
og bare tanken på å være her oppe var så langt unna.
Det var vanskelig å tro.
Og nå gjør vi oss klare. Åtte kilometer til grensen til Colombia.
Charley, sykkelen min gjør noe rart.
Sykkelen din, hva?
Det står: "Ikke klar."
VENT - IKKE KLAR
Jeg får ikke starte.
Ok, jeg har skrudd den av.
Nei. "Vent, ikke klar." Se.
I verste fall kan det være, det kan være programvaren.
-Så du den gnisten? -Jeg gjorde det.
Vi sjekker først før vi setter alt sammen igjen.
Ja. Nei. Ja. Nei. Ja.
Nei.
Jeg har en dårlig følelse her.
Prøver å tenke.
HARLEY-DAVIDSONS HK.
Vi tester noe, så jeg ville gi beskjed
om at vi jobber aktivt med det,
prøver å se om det vi tenker kan fikse... muligens kan fikse det. Ok?
Ok, vent litt. Kan du vente litt?
Dere, jeg har Rachel på telefonen.
Rachel, sett i gang.
MED RACHEL
Ok. Ålreit, vi har jobbet med
ingeniørene i Milwaukee.
Det vi tror skjer, er at vi satte inn en prototype-kalibrering
som økte rekkevidden.
Ja.
Nå ser det ut som det har gjort at programvaren har låst seg.
Ok.
Er det noe du kan koble til en datamaskin og tilbakestille?
Nei.
Vi må... Nå må vi stenge av sykkelen.
Jeg gir dere valget: Vil vi bytte ut sykkelen
-eller batteriet? -Er det ikke et poeng?
La oss fordøye det og se hva vi gjør. Ok?
-Lei for dårlig nytt. Ha det. -Ha det.
Jeg vil ikke dra uten sykkelen min til Colombia. Det ville...
Nei. Det ville ikke vært gøy.
Batterienheten sviktet under en programvareoppdatering.
Det var en førproduksjonsversjon med spesialkonfigurert programvare.
Og HD-teamet avgjorde
at det var lettere å bytte hele batteriet ute i felten
enn å prøve å endre batterienheten.
Det vi gjør, er at vi prøver å få sykkelen på en lastebil.
Så får vi den til Panama, hvor det, forhåpentlig,
er noen Harley-teknikere som kan fikse den.
Vår sprø plan er å ta et fly fra Pasto i Colombia
til Buenaventura og så oppover kysten med båt til Bahía Solano.
Så tar forhåpentlig et nytt fly oss til Panama City
over toppen av Dariéngapet.
Ok. Én, to, tre.
Det meste... Syklene skal ikke kjøres i Colombia uansett.
De skal være på et fly, en lekter, et nytt fly,
så skal vi fly dem til Panama.
Med det sagt, sett i gang.
Få sykkelen til Panama tidligere så de kan jobbe på den.
Jeg kjører Claudios sykkel med ham bakpå.
Ok, dette blir stort for meg.
-Stort. -Er du klar?
Nå kommer det.
Herregud, se på beistet. Ingen gir.
-Godt gjort. -Bra.
Vi drar til grensen og til Colombia.
Jeg er ennå ved din side, Charley.
Jeg er ennå ved din side gjennom tykt og tynt.
Lurer på hvordan Colombia er,
har på følelsen at det er fargerikt. Jeg har det på følelsen.
Dette må være grensen.
Oi, vi er her.
GRENSEKRYSSING
Jeg har lenge vært nysgjerrig på Colombia.
Femti år med borgerkrig.
Narkokarteller har brakt elendighet overalt.
Men nå er landet på opptur og åpnes opp,
så det er interessant å være her.
Det er interessant med Colombia, hva?
Medellín, angivelig en av de tryggeste byene,
var verdens drapshovedstad for ikke så mange år siden. Ti år siden.
På listen over byer man ikke dro til. Deler av Colombia som vi skal til...
...Buenaventura, ble vi advart,
er kanskje ikke et sted vi bør dra til.
Ingen ville gå glipp av Colombia. Ingen i teamet.
De må bare slippe oss inn.
Tollen i Colombia ville ikke slippe oss inn.
LOKAL PRODUSENT
Han bare: "Nei, dere må bli her, i morgen kommer den ansvarlige
for alt og sjekker utstyret."
Jeg bare: "Vær så snill, jeg må ta flyet i morgen tidlig."
Så kom Maxim inn og sa: "Unnskyld, er du Star Wars-fan?"
"Ja."
"Vet du hvem som satt her?"
"Nei."
"Obi-Wan Kenobi." Pling.
Og hva så?
Han bare: "Mm, ok." Pang! Stempellyd.
Vi er i Colombia!
Colombia!
Oi. Det er veldig fint.
En helt ny verden med alt.
Ja, arkitekturen er endret, hva?
Der er marsvinet.
-Herregud. Dette er stort. -Ja. Vi er i landet...
Marsvinene her er store.
Se de til høyre.
Gledelig mars... Jøss.
Kom og spis, kom og spis oss.
Hvorfor vil du det?
De døde kompisene hans er rett ved siden av.
Noen ganger ser du det hos slaktere i Storbritannia.
Ja, det er en ku utenfor slakteren min.
Men han har ikke menneskeklær, eller ser på deg og sier:
"Se, jeg er et marsvin. Spis søskenbarna mine."
Jeg liker ikke å følge sykkelen min.
-Det er deprimerende. Jøss! -Nei, det er ikke...
-Det er ikke greit, hva? -Nei.
Vi blir i Pasto i kveld.
Vi skal se en berømt kirke, vi hørte at vi ikke må gå glipp av den.
Vi drar i denne tauvognen til en gammel kirke.
Se hvor høyt vi er over juvet.
Det er ganske skummelt. Pokker, se på det.
Fantastisk.
Hvorfor bygget de den der nede?
Jeg aner ikke.
KIRKESTED
Denne merkelige kirken er et under.
Den kalles Las Lajas kirkested.
-"Jeg skal bygge en kirke der nede." -"Der nede."
"Vil du bygge den her nede?"
"Jeg sov, og det kom til meg en natt. Bygg, og de vil komme."
Kjære vene.
Den siste biten tar knekken på deg, hva? Jøss, så nært.
Hvor lang tid tok det?
Jeg tror vi har vært her i 20 minutter.
Men det er som et slott i en Disney-film, hva?
Du kommer over, drar opp vindebroen.
Jeg føler meg rar.
-Herregud! -Oi!
Se på vannet som kommer fra den bygningen.
Det er så høyt.
Jeg liker ikke det, gjør du?
Inspirasjonen til å bygge den skjedde for over 250 år siden
da det ble sagt at en ung kvinne ble kurert for døvhet
etter at hun så Jomfru Maria på en klippe i dalen,
og de bygget kirken rundt den.
Du ser den bak alteret.
Den er annerledes, hva? Det er ikke som en katedral i Europa.
Den har litt stas over seg.
Ja, den er ganske kul.
Det tar mer tid enn vi trodde å komme i gang igjen.
Og vi har hørt at det er et jordskred på veien.
Men kan jeg spørre, med jordskredet, vi kommer forbi alle bilene
og fremst, men er veien vanskelig?
I morges var det fullt av steiner. I morges.
Fordi en av sjåførene kom, og det er derfor...
En av steinene traff dekket, og det eksploderte.
Hva syns du? Jeg syns vi skal dra den veien.
Jeg er enig.
Vi gjør det igjen.
Kjører i mørket og regnet, og denne veien er helt sprø.
Den er kaotisk.
Den var stor.
Jøsses!
Ja, litt jævlig her. Det er nok her jordskredet var.
Vertikale søkk langs siden av veien.
Ja.
Det var sikkert her.
Se regnet som pøser ned.
Det er fryktelig, regnet.
Pisker meg i ansiktet.
-Det er som nåler, hva? -Nåler, ja.
Det er en kjegle til høyre. En kjegle.
Jøss, hva gjør vi?
Det er helt sprøtt.
-Oi! -Jøss!
Kan du tenke deg at du kjører, så plutselig, pang!
Den store...
Det må ha vært en stor stein for å skade såpass.
Jeg så ikke steinen.
-Nei. -Den var ikke i bilen ennå, vel?
Nei.
Dette er en tur vi husker.
Jeg glemmer aldri denne natten i Colombia.
Nei.
Det var helt sprøtt. Det regnet så ille en stund.
I en sving tenkte jeg at jeg kom til å feile...
JOURNALKAMERA
...for den var så knapp, og jeg sto på bremsene.
Kjære vene.
Jeg ser sykkelen min der ute bakpå et lasteplan,
og jeg blir så trist.
Ok, jeg er så trøtt, nå sier jeg god natt. God natt!
JOURNALKAMERA
God morgen, dere. God morgen fra Colombia.
Utrolig, hva?
Det er et stort torg her.
Turen har blitt et slags dyr.
Og den er litt ute av vår kontroll nå,
alle prøver å kontrollere den, og det funker ikke.
Vi har en stor dag.
Vi har sendt Rivianene på fergen, Russ er med oss igjen,
og vi må nå en båt i kveld som går klokka seks fra Buenaventura.
Men først må vi ta et fly dit.
Dere er her.
Ikke noe press. Mister vi flyet, er vi strandet over natten.
INNSJEKK
Vi kom hit, og sjekk dette. Det er tykk tåke.
Det er tåke overalt.
Flyet vårt får ikke lande før tåken letter.
-Letter ikke... -Kan ikke...
Han letter ikke fra Cali før det er klart her.
Og det...
-De må se... -Rullebanen.
-Hørte du, Ewan? -Unnskyld?
-Flyplassen er stengt for tåke. -Det er for tåkete.
Ja.
Vi blir forsinket, og da kan vi miste vi båten.
TRE TIMER TIL BÅTAVGANG
Det damper av asfalten.
Det regnet for litt siden.
Det er ikke engang halve vår... her.
Vi bare sitter og venter.
TO TIMER TIL BÅTAVGANG
Var det piloten?
Ja, men ikke om tåken, men om vekten på utstyret.
Som alt... Han sier det er for tungt. Det er 600 kilo.
Hva sa han... Hva mener han er ok? Fire hundre, fem hundre?
Fire hundre, tre hundre.
ÉN TIME OG 30 MINUTTER TIL BÅTAVGANG
Det fine er at flyplassen er åpen.
Tåken er borte herfra.
Du kan se gjennom her.
Men tåken har lagt seg over Buenaventura, så det er stengt.
Vi har bestemt at gutta våre må gå gjennom,
komme seg på flyet og vente.
Vi er forsinket.
Utstyret er for tungt for flyet,
nå sender de hundene for å sjekke bagasjen.
De sjekker med politiet og narkohundene
for å ta siste sjekk på bagger og alt.
De ser etter dop, alkohol, alt som ikke bør være der.
Ja, ulovlige stoffer.
Hundene har snust på baggene, og det er greit,
men vi kan ennå ikke ta av, for det er tåke i andre enden.
Vi har bestemt oss for å laste og se om vi blir klarert til å dra.
Jeg så aldri for meg at det ble sånn.
Når du tenker lastefly,
tenker du ikke... alt dette, gjør du?
Charley og jeg er på ett fly med tre sykler,
og Russ og David og teamet er i det andre med utstyret.
-Dette er nok... -Hvor sitter vi?
Er det et par seter foran?
-Det er to seter bak. -Beklager.
Det er to... Det er derfor bare to kan dra.
-Skjønner. -Det er bare to seter. Ja.
Hvor rart blir det når vi letter?
Med tre sykler til foran deg, klare til å skli ned.
Skal du være...
Skal du være flyvertinne, eller skal jeg?
Vi kunne delt? Skal vi det?
Skal jeg ta...
Jeg har drakten.
-Jeg tror jeg kan skifte bak der. -Ok.
ÉN TIME TIL BÅTAVGANG
Her er vi, lastet opp i to fly.
Tåken har ikke lettet i andre enden,
så vi står fast på rullebanen.
Nå er vi kanskje for sene til båten.
Tekst: Tanja Dromnes