Įveiksime virš 20 000 km, aplankysime 13 šalių.
Nuo Ušuajos per Argentiną ir Čilę, per Atakamos dykumą,
La Pasą, Titikakos ežerą,
Andus į Kolumbiją, per Panamą,
Centrinę Ameriką ir Meksiką, po 100 dienų atvyksime į Los Andželą.
RASAS MALKINAS REŽISIERIUS, PRODIUSERIS
Vyrukai turės vaizdo kameras,
taip pat jų šalmuose bus įrengtos kameros su mikrofonais,
kad galėtų filmuoti kelyje.
Ir tai vadinasi kelias? Dieve mano!
DEIVIDAS ALEKSEINJANAS REŽISIERIUS, PRODIUSERIS
Su jais važiuos trečias motociklas,
kurį vairuos Klaudijus, mūsų operatorius.
Be to, mudu su Rasu keliausime dviem elektriniais pikapais
su operatoriumi Džimiu,
Entoniu ir Teiloru, kurie padės su logistika.
Mes filmuosim vyrus iš visureigių,
susitikdami su jais pasieniuose,
bet iš principo motociklai keliaus vieni.
ORAS EKVADORAS
14 756 KM IKI LOS ANDŽELO
Ekvadoras, mano tėvų žemė.
Labai skiriasi nuo Peru, tiesa?
Visiškai.
Visi apie Ekvadorą kalba kaip apie smagią vietą.
- Taip. - Tai - nedidelė šalis.
Taip.
Ekvadore praleisime tik keturias ar penkias dienas,
tačiau labai norime pažinti naują šalį.
Judėti į priekį.
Tuomet po keturių ar penkių dienų pasieksime Kolumbiją.
Viskas, rodos, puiku.
Mūsų komandai teks truputį išsiskirti.
Tik nedidelė mūsų dalis važiuos į Kolumbiją.
Nors turėtų būti smagu.
Manau, man čia patiks.
Darjeno sąsmaukoje nėra kelių, todėl pro ją į Centrinę Ameriką nepateksi.
Tad „Rivian“ automobiliams iš Esmeraldaso į Panamą teks persikelti keltu...
DARJENO SĄSMAUKA - ESMERALDASAS TUMBESAS - EKVADORAS
...o mes važiuosime keliais, kiek bus įmanoma, per Ekvadorą ir Kolumbiją.
KOLUMBIJA - PANAMA
GVAJAKILIS EKVADORAS
- Taip, ten matote... - Taip, matyti tikrai labai toli.
- Taip. - Taip.
Gvajakilis yra didžiausias Ekvadoro miestas,
jame labai ryški meninė linija.
Čia visur įsikūrusios meno galerijos. Šokėjai. Bohema.
- Nuostabu. - Taip.
- Hola. Sveiki. - Taip, nuostabu.
- Pažvelkit. - Taip.
Šitas įdomus.
Nuolat galvoju apie motociklo įkrovimą.
Net šiame tikrai keistame paveiksle pamačiau rozetę.
- Nuotraukėlę. Mano bičiuliai laukia. - Gerai.
- Labai jums ačiū. - Nėra už ką, bičiuli.
Jis vaidino „Žvaigždžių karuose“, bičiuli.
Iš kur žmonės žino?
Nes laiptais lipa daugybė žmonių...
- Gal tai tik... - ...ir jie žino, kad mes čia.
Čia verda labai skanią kavą.
„Dulce de tres leches“.
Ne, „dulce de leche“, o „dulce de tres leches“? Gal juokaujat?
UAKINAS VIETOS PRODIUSERIS
Paragaukim kažkurį iš šitų.
Gerai, triguba latė.
Parodyk iš arti...
Skanu?
Triguba... Tarsi taukšt, taukšt, taukšt!
Fantastika. Nuostabūs pyragai.
Taip, tikrai.
Vaje, vaje.
Kaip mes išeisime iš šio restorano?
Jis tą daro pro duris.
Padarykit praėjimą.
Gal man nueiti ten? Jie sustotų į eilę, prieitų ir nueitų?
Vaje, kokia ilga eilė.
- Sveiki, kaip sekasi? - Galite padaryti taip?
Taip, žiūrėk į čia.
Režisūra.
- Ačiū. - Patinka truputis režisūros.
- Sveiki. - Ką besakyti.
Čia - Obi-Vanas. Kiečiausias didvyris visame pasaulyje.
Pažvelkit. Oho!
Padarykit šitaip. Čia. Žiūrėkit.
Ačiū, bičiuli. Ačiū.
Aš tave myliu.
Ačiū, bičiuliai. Ačiū. Labai jums ačiū. Sėkmės.
Stipriai tu čia, Evanai.
Šauniai susitvarkei.
Žinau, kad tai gali kelti stresą,
visa tai. Tu juos labai pradžiuginai, tikrai.
Tikra beprotybė -
senoji „Žvaigždžių karų“ brolija suvienijo savo galias.
Eina sau, taip nebūna.
Kaip keista.
Bet kokiu atveju...
Buvo smagu pradžiuginti žmones. Tikrai smagu.
Mes turime savo...
Primena golfo aikštelę motociklams.
Tiesa?
Nerealiai.
Išvažiuosiu aplink.
Kol mes mėgaujamės keliais, kita komandos dalis kerta Ekvadorą,
nes turi nuvairuoti „Rivian“ automobilius į uostą.
Mūsų laukia ilgas kelias,
o automobilius tikrai reikės pakrauti tempiant.
Ir tai užtruks, nes visas kelias - tik vienos juostos.
Ką tik pravažiavome šias nuostabias motociklų kapines.
Nebuvau matęs nieko panašaus.
Viskas, ko reikia.
Kai lėčiau važiuojame, gerai tai,
kad šiek tiek pažinsime Ekvadorą.
Viskas, ko reikia. Šiame kelyje.
Bananų plantacijos ir netgi tas keistas atrakcionų parkas.
Keista.
Matot, važiuodami šiuo keliu neblogai pažinsime Ekvadoro kultūrą.
Kadangi iš esmės važiuojame tiesiai į šiaurę,
pasivysime vaikinus prie pusiaujo.
Tačiau, jei atvirai, jie nedaug prarado.
Čia - paprasčiau,
nei mūsų kelionės „Long Way Down“ Afrikoje metu,
kur stovėjo didžiulis ženklas, nurodantis, jog kertame ekvatorių.
Čia net nesi tuo tikras.
Tačiau kažkas
užrašė štai ką ant šios keistos viešbučio reklamos.
Tai, manau, reiškia nulinę ilgumą ar panašiai.
Tad bent jau žinome, kad esame ten, kur turime būti.
Pirmą kartą „Long Way Up“ kelionės metu kirtome ekvatorių
ir turbūt tą padarėme anksčiau už vaikinus.
Mano baterija - 97 %, o Čarlio, žinoma - 100 %.
Nesvarbu, kaip įkraunam.
Važiuojame į atogrąžų mišką vakariniame Montekrisčio krante,
ten, kur gimė labai įžymi skrybėlė.
MONTEKRISTIS - GVAJAKILIS
Šiandien nusipirksime Panamos skrybėles,
kurios vadinamos Panamos skrybėlėmis,
nors jos buvo sukurtos čia, Ekvadore.
VAIZDO DIENORAŠTIS
Tad iš tiesų jos turėtų vadintis Ekvadoro arba Montekrisčio skrybėlėmis.
Aš manau, kad... Panamos skrybėlės daromos iš šito.
Taip, turbūt.
SKRYBĖLIŲ GAMYKLA MONTEKRISTIS
- Hola. - Hola.
- Aš - Evanas. Čarlis. - Malonu susipažinti.
- Nieko sau. - Hola.
- Jos išaustos rankomis? - Si.
Rankomis?
Pažvelkit, koks raštas.
Nuostabu.
Aš tikrai galvojau, kad jos gaminamos mašinomis.
Tikrai nemaniau, kad jos audžiamos štai šitaip, rankomis.
Kiek laiko užtrunka, kol išaudžiate tokią skrybėlę?
Gali užtrukti iki mėnesio.
- Mėnesio? - Taip.
Mėnesio?
Vien tam, kad gautum visą reikalingą medžiagą...
MAKSIMAS VIETOS PRODIUSERIS
Tas augalas - iš čia. Tos palmės.
Jie turi jas pavirinti, tada - išdžiovinti ir supjaustyti.
Ir kuo ploniau atpjaunama, tuo plonesnė skrybėlė.
Taigi, gaunama plati... kur matyti audimo raštas.
Tačiau yra štai tokios. Tik pažvelkit!
Pažiūrėkit, kokios plonytės.
Beveik kaip šilkas.
Nuostabu, tiesa?
Liko tik vienas klausimas - kokią formą suteikti.
Šios nuostabios skrybėlės gali kainuoti net 2 000 dol.
Penkiolika dienų.
O šitai prireikė... mėnesio.
Ne, rodos, žemesnė atrodo gražiau.
Nežinau, kaip išlaikysim ją ant galvos, važiuodami motociklu.
Na, saulėta...
Ją galima susivynioti ir nešiotis.
- Turbūt pirksiu šitą. - Gražiai su ja atrodai, Čarli.
Aš išsirinkau šitą. Tik 80 dol.
Gražu, a?
Gracias.
Turime spėti į keltą,
tačiau pakeliui mus blaško visokiausi dalykai.
Kakava?
Taip, čia - kakava.
Iš jos gaminamas šokoladas.
Taip, šitos - žalios, o šitos - išdžiovintos.
Todėl jos kvepia stipriau.
NATALIJA AUGALŲ VADYBININKĖ
Man tai labai įdomu.
Žiūrėkit.
Jūs jas perlaužiat?
Perlaužus pasklinda labai stiprus kvapas.
Primena labai tirštą tamsųjį šokoladą.
Ir labai trapų. Žiūrėkit.
O ar ta kakava, tos kakavos pupelės auginamos čia, šiuose kraštuose?
Tai - šeimos verslas, kuris priklauso keturiems broliams,
kurie surenka pupeles.
Surenka iš smulkiųjų augintojų,
tuomet pupeles išdžiovina
ir parduoda prekybininkams, kurie jas eksportuoja.
Kakava, ar ji daug reiškia Ekvadorui? Ar ji - svarbus produktas?
Taip.
Ji labai prisideda prie ekonomikos.
Važiuojame į pakrantės džiungles,
kurios nukentėjo nuo miškų kirtimo.
Peru su „Cool Earth“ atstovais kalbėjome apie galimybę sumažinti miškų kirtimą,
dabar susitiksime su buvusiu prekeiviu iš Niujorko,
kuris bando atsodinti džiungles.
CHAMA-KOAKĖS REZERVATAS MONTEKRISTIS
Keliaujame žemyn.
Liko 20 km iki saugomos teritorijos,
kurioje jie stengiasi atkurti pakrantės džiungles.
Tad motociklus paliksim pas merą.
Miesto meras leido pasistatyti motociklus jo namuose.
Nes čia nėra kur jų įkrauti. Ir leido juos įkrauti.
Ir tuomet vyksime į...
Koks didelis senas dėmėtas šuo. Pažiūrėk, koks senas dėmėtas šuo.
Didelis dėmėtas šuo.
Važiuosime į džiungles.
Kokia puiki vieta gyventi. Dieve mano.
Kaip sekasi?
- Džiaugiuosi, kad atvykote. - Taip, mes irgi.
DŽERIS „THIRD MILLENNIUM ALLIANCE“
Ačiū, kad atvykote.
Nelabai kas žino apie šį Ekvadoro pakrantės regioną.
Miškų kirtimą čia labiausiai lėmė gyvulių rančų plėtra.
Ir tokį vaizdą pamatysite daug kur.
Dalis miško palikta, tačiau daug medžių iškirsta gyvuliams.
Jei neklystu, Amazonė neteko 25 % ar 30 % miškų,
tačiau šis miškas sumažėjo 98 %.
Gerai tai, jog jei bus leista jį atsodinti,
- jis ataugs. - Taip.
Atvykome čia 2007 metais.
Važinėjome po Ekvadorą, ieškodami vietos šiam projektui.
Susipažinome su vyruku, kurio tėvui priklausė šis sklypas.
Nuvykome su juo ir apžiūrėjome,
ir iš esmės tą dieną buvo įkurtas fondas.
Mūsų komandą sudarė 10 ar 12 žmonių, ir maždaug dvi savaites kiekvieną dieną
mes sodinome medžius.
Darėme tą kartą per metus maždaug trejus metus,
o tada nustojome.
Nuo tada tai virto natūralia regeneracija.
Prieš šešerius metus čia buvo gyvulių ūkis.
- Čia? - Nuostabu.
Šiam miškui - šešeri metai.
- Neįtikėtina. - Sunku patikėti.
Nuostabu.
Čia nieko nebuvo. Prieš šešerius metus jų nebuvo.
- Jie užaugo patys. - Pažvelkit, kokie dideli.
Jie auga greitai, nes turi tą daryti.
Kad išgyventų. Taip. Kad gautų saulės šviesos.
Čia - jaunas miškas.
- Dar auga. - Taip.
Gražu. Nuostabu.
Džeris ir jo partneriai įkūrė fondą, kuris superka žemes,
turėdamas tikslą praplėsti mišką.
Kiek jo... priklauso... kiek jo...
Taigi, apie 650 ha tokio miško tęsiasi iki pat kalno. Tad jis didelis.
- Galima pasiklysti. - Taip.
Manau, labai gražu, kad Džeris išvyko iš Niujorko tam,
kad padėtų apsaugoti šią miško dalį.
Puiki vieta išsimaudyti.
Šis vanduo - toks švarus ir skaidrus, jog jį galima gerti.
Puiku.
Ar pasitaikė žmonių, kurie mėgino nelegaliai kirsti mišką,
ar ne?
Anksčiau nuolat girdėdavome benzopjūklų ūžesį.
Buvo intensyvių laikotarpių... Žmonės ateidavo apsiginklavę
senoviniais ginklais pas mane,
o aš, pasiėmęs savo mačetę, mėgindavau kalbėtis
ir aiškinti, ką norime padaryti.
Ir, žinote, ką?
Tuomet lėtai, bet užtikrintai, kai ėmėme plėstis,
mes įdarbinome daug žmonių, kurie anksčiau kirsdavo miškus.
Dabar dirbame jau 12 metų,
ir visi žino, kad esame bendruomenės dalis.
Supratome, kad Ekvadoras turi įspūdingą biologinę įvairovę.
Čia gyvena 10 % viso pasaulio žinduolių rūšių ir 15 % - paukščių.
Beje, čia yra ir beždžionių.
- Taip. - Taip.
Čia - staugūnai.
- Staugūnai. - Nelabai jų matėme.
Koks čia garsas?
- Staugūnai. - Staugūnai.
- Tai - jo šeima. Taip. - Jėzau Kristau.
Čia yra maždaug penki skirtingi būriai, jie bendrauja,
iš esmės jie šūkauja vieni kitiems, taip pažymėdami savo teritoriją.
Tad girdime, kaip šaukia vieni, tada - kiti,
tada - dar kiti.
O šitas čia - vienas.
Kartais jie šaukia po vieną,
ieškodami maisto.
Kaip gra...
Kai pamatai tokį tankų mišką.
Gražu, tiesa?
Jei ne šis projektas, viso to turbūt nebūtų.
Tikrai?
Kaip nuostabu. Puiku, tiesiog puiku.
Mes jį vadiname bambukų namu.
- Protinga. - Nuostabu.
Gražu, gražu.
- Jei norite užkąsti... - Mielai ko užvalgyčiau.
- Taip, būtų gerai. - Sveiki.
- Sveiki, oi. Atsiprašau.
Tai tarsi... Chama-Koakėje yra paukščių observatorija.
Čia - sauliapaukštis, ir štai kaip jis atrodo, kai skrenda.
Tarsi akytės.
Taip.
O kai jie išskleidžia sparnus,
atrodo kaip didžiulės akys, nutolusios viena nuo kitos.
NATALI - STUDENTĖ ANI - PAUKŠČIŲ SPECIALISTĖ
- Sparnų plotis - maždaug tokio dydžio. - Kad apsigintų?
Kad apsigintų, tiesa? Kad išgąsdintų plėšrūnus, ir panašiai.
Manau, taip.
Šie paukščiai pritraukia gamtos mylėtojus,
kurie padeda Džeriui išlaikyti miško fondą.
Noriu pasakyti, puikus būdas surinkti pinigų.
Tikra priešingybė šitam ir Niujorko finansiniam pasauliui,
pareiškimas: „Ne, aš to nedarysiu.“ Jėga.
Taigi, ar žinot juokelių apie paukščius?
SAŠA PAUKŠČIŲ SPECIALISTAS
- Ar yra juokelių apie paukščius? - Varge.
Turėtų būti. Nagi, tikrai turėtų.
Aš žinau juokelį apie paukščius.
Kalbasi žąsis su gaidžiu.
Žąsis klausia:
„Ką reiškia,
kai obuoliai sapnuojasi?“
Gaidys atsako:
„Artėja Kalėdos.“
Juokelis apie paukščius, tiesa?
Geras. Tai... Taip. Tikrai.
Naktį garsas džiunglėse - nuostabus.
Kokį paukštį pasirinktum, jei galėtum?
Jei turėčiau pasirinkti vieną, pasirinkčiau kolibrį.
- Patiko. Nenoriu išvažiuoti. - Buvo nuostabu.
- Džeri, labai tau ačiū. - Sėkmės, Džeri.
- Geros jums likusios kelionės. - Iki.
Taip.
Nuostabu. Kokia vieta. Kokia graži vieta.
Iki šiol ryškiausias momentas šios kelionės metu
buvo naktis, praleista atogrąžų miškuose.
Man labai patiko. Patiko miegoti po tinkleliu nuo uodų,
klausytis džiunglių garsų.
Vabzdžiai ir beždžionės, tie stūgavimai ir rėkavimai.
Atrodė tarsi...
Vien dėl tos nakties
vertėjo vykti į šią kelionę, suprantat?
Puikiai leidžiu laiką.
Be galo myliu Čarlį Burmaną
ir visą komandą.
Labai džiaugiausi vėl galėdamas važiuoti su jais
ir šiais puikiais elektriniais motociklais.
Man labai pasisekė. Esu laimingas žmogus.
Rasas turi vykti į uostą ir sutvarkyti „Rivian“ dokumentus,
antraip jie nespės į laivą.
Iki Esmeraldaso - 80 km.
Nenoriu tampyti liūto už ūsų, bet reikia daug ką padaryti,
reikia daug nuvažiuoti.
Tikiuosi, vaikinai smagiai leidžia laiką.
Kitą kartą juos pamatysime netoli Kolumbijos sienos.
Tikiuosi, jiems nieko nenutiko, nes šiandien iš jų nesulaukėme jokių žinių.
Pasiruošęs?
- 98 %. - Ką gi!
Kilsime į kalnus, į 2 km aukštį,
tad bus šalčiau, o dabar dar ir lyja.
Bet mes sukurti iš tvirtos medžiagos, tad mums - nė motais.
Karšta, šalta. Mes nesiskundžiame.
Tie, kurie matėte pirmąsias septynias serijas,
žinote, kad tai - ne visai tiesa.
Dieve mano, kokia kelionė. Maču Pikču, Ušuaja, Ugnies Žemė,
Patagonija, Argentina, Čilė, Bolivija, Peru, Peru, Peru. Kokia kelionė.
O dabar - Ekvadoras ir netrukus - Kolumbija.
Vėl kylame į kalnus.
Kylame atgal į kalnus.
Noriu likti pakrantėje, ten, kur šilta.
Jėzau!
Turime aplenkti tą sunkvežimį.
Visi užstrigę už tos cisternos.
Tu ten užstrigsi.
Nedaryk to. Neišlįsk. Nereikia.
- Nedaryk to. - Ne, nedaryk.
Šaunuolis.
Evanai! Jėzau!
Evanai!
Važiavau šalia...
Važiavau šalia, o jis ėmė važiuoti į mane.
Turėjau jį apvažiuoti.
Dieve.
Galėjo baigtis labai nekaip.
Galėjom abu nukristi.
Nuvažiavome kelis šimtus kilometrų Ekvadore
ir pagaliau pasiekėme uostą.
Taip.
Norime suvežti visus automobilius į keltą ir plaukti į Panamą,
kad aplenktume Darjeno sąsmauką.
Tačiau kita mūsų užduotis
yra įsitikinti, kad vietos automobiliams tikrai užsakytos.
ESMERALDASO UOSTAS EKVADORAS
Turime nugabenti automobilius į Panamą.
Ir tie automobiliai - ypatingi,
nes jie - elektrinių automobilių prototipai.
Taigi, jie plauks iš jūsų uosto.
Iš čia? Iš Esmeraldaso?
Taip.
Kokie automobiliai?
Jie vadinasi „Rivian“.
GABRIELIUS VADYBININKAS
Bet jūs tikrai žinote, kad keltas išplauks iš Esmeraldaso?
Na, tikėkimės.
Taip sakau, nes mums taip sakė, bet...
Gerai.
Duokit man sekundėlę. Kai kam paskambinsiu.
- Darijus? - Darijus.
Įdomu, jog kai prieš kelias dienas žiūrėjau,
nebuvo parašyta, kad keltas čia sustos.
Na, o dabar jūs taip sakot.
Todėl ir stebiuosi.
Neparašyta, kad jis čia sustos.
Būtų blogai.
Krovinio sekimas per „Myshippingtracker taškas com vessels."
Tai turėtų būti mūsų keltas.
„Pluto“ iš Panamos sustos čia 14-tą dieną, teisingai?
Keltai praplaukia pro čia kartą per savaitę.
Jis sustos tik valandai.
Visi dokumentai bus sutvarkyti per valandą.
Taip, bet bėda ta,
- jog tai užtrunka ilgiau. - Ilgiau nei valandą?
- Taip, nes reikia... - Paprastai nebūna jokių problemų?
Bėda, jog reikia užpildyti begalę formų,
ir tai turi būti padaryta
iki pradedant krauti krovinį.
Gerai, kad bent jau surado mūsų keltą sistemoje.
Iki tol nesimatė, kad mūsų keltas ruošiasi čia stabtelėti.
Tad buvo truputį neramu.
Jis pastovės vos valandą ir plauks toliau.
Tad jei nesutvarkysime tų dokumentų,
jis ilgiau nestovės.
Ir jei visa tai neatsidurs Panamoje, ten neatsidurs ir visi mūsų daiktai.
Tad nors šypsausi, pervežimas išties kelia daug problemų.
Ko tikrai nenorėtume,
kad Evanas ir Čarlis pakliūtų į bėdą.
Nes mūsų komanda išsiskirstė,
ir mes turime juos pasivyti.
Ir tai labai sugadintų mūsų planus.
Gerai, tikrai nieko nematau.
Tarsi būčiau po vandeniu.
Ryte mus pylė prakaitas, o dabar - gana vėsu.
O kelias nuo čia iki sienos - bjaurokas.
Tik pažiūrėkit.
Taip, tikrai baisoka.
Nieko nesimato.
Rodos, lyja adatomis.
Beprotybė.
Dieve, nekenčiu. Tarsi slidus asfaltas.
Mes - peršlapę, važiuojame į pakalnę, eismas intensyvus, dideli sunkvežimiai.
Pažiūrėkime, ar nuvažiuosime be...
Man liko 66 %.
Kas nutiko mano motociklui?
- Nežinau. - Keista.
Dieve mano.
Girdėjau, kaip sucypė padangos.
„ATSARGIAI - NUOŠLIAUŽA“
Puikiai vadovauji, Čarli.
Varge.
Tu sveikas?
Man viskas gerai. Kaip tu?
Neblogai. Taip, labai norėčiau karštos kakavos.
Ir lovos. Ir įkrauti juos.
Įkrauti ir išsimaudyti vonioje.
Negaliu patikėti, kad rytoj jau būsime Kolumbijoje.
TULKANAS EKVADORAS
Nauja šalis, paskutinė mūsų diena Ekvadore.
Gaila, nes jis tikrai puikus.
Aš labai jį pajaučiau.
Važiuojame į Kolumbiją ir esame
beveik pačiame Pietų Amerikos viršuje.
Pamenu, kaip sėdėjau ant šio motociklo pirmąsias dešimt kelionės dienų
ir atrodė, kad tai nutiks dar labai negreit.
Neįtikėtina.
Dabar ruošiamės, nes iki Kolumbijos sienos - vos 8 km.
Čarli, mano motociklas keistai elgiasi.
Ką daro?
Rašo, kad negalima važiuoti.
PALAUKITE - NEVAŽIUOKITE
Jis neužsiveda.
Gerai, išjungiau.
Ne. „Palaukite, nevažiuokite.“ Žiūrėk.
Blogiausiu atveju, sugedo programinė įranga.
- Matei kibirkštėlę? - Mačiau.
Patikrinkim, kol dar nesudėjom.
Taip. Ne. Taip. Ne. Taip.
Ne.
Turiu negerą nuojautą.
Galvoju.
KALBA SU „HARLEY-DAVIDSON“ ATSTOVAIS
Mes kai ką tikriname,
tad tik norėjau pasakyti,
kad dirbame ir žiūrime,
kas, manome, padės išspręsti problemą... Galbūt padės. Suprantat?
Gerai, palaukite. Galite palaukti?
Bičiuliai, pakviečiau Reičel.
Gerai, Reičel, sakyk.
KALBA SU REIČEL IŠ „HARLEY-DAVIDSON“
Gerai. Ką gi, pasikonsultavome
su Milvokio inžinieriais.
Manome, jog viskas todėl, kad padarėme prototipo kalibravimą,
kuris padidino atstumą.
Taip.
Ir, rodos, dėl to užstrigo programinė įranga.
Aišku.
Tai ar galite prijungti prie kompiuterio ir perkrauti?
Ne.
Turime... Dabar turime išjungti motociklą.
Galiu pasiūlyti arba pakeisti motociklą,
- arba pakeisti bateriją. - O tai padės?
Mes pagalvosime ir pasakysime, gerai?
- Atleiskit už blogas žinias. Viso. - Viso.
Nenoriu vykti į Kolumbiją be savo motociklo. Tarsi...
Ne. Būtų labai liūdna.
Baterijos valdymo skyriui nepavyko atnaujinti programinės įrangos.
Tai buvo specialiai konfigūruota negamybinė versija.
Harlio komanda paskambino
ir pasakė, jog verčiau vietoje pakeistume visą baterijos bloką,
o ne motociklą.
Dabar pamėginsime nugabenti motociklą
į Panamą, kur, tikėkimės,
rasime harlio technikus, ir jie motociklą sutaisys.
Mes sėsime į lėktuvą ir skrisime iš Pasto Kolumbijoje į Buenaventūrą...
PASTAS - BUENAVENTŪRA SOLANO ĮLANKA
...o tuomet plauksime laivu į Solano įlanką.
O tuomet kitu lėktuvu skrisime į Panamą,
virš Darjeno sąsmaukos.
PANAMA VENESUELA - KOLUMBIJA
Gerai. Vienas, du, trys.
Dauguma mūsų... vis tiek nevažiuos Kolumbijoje.
Jie skris lėktuvu, plauks laivu, vėl skris lėktuvu,
ir tuomet nuskraidinsime juos į Panamą.
Todėl sutikome.
Išsiųsime motociklą į Panamą anksčiau, kad jie galėtų juos taisyti.
Aš vairuosiu Klaudijaus motociklą, o Klaudijus sėdės už manęs.
Gerai, man tai bus svarbi akimirka.
- Svarbi akimirka. - Pasiruošęs?
Štai taip.
Dieve mano, koks žvėris. Be pavarų.
- Šaunuolis. - Iki, bičiuli.
Važiuokime prie sienos ir į Kolumbiją.
Aš - šalia, Čarli.
Būsiu šalia laimėje ir varge.
Įdomu, kokia ta Kolumbija,
nes man atrodo, kad ji bus labai spalvinga. Jaučiu.
Čia jau turbūt pasienis.
Oho, štai.
EKVADORAS - KOLUMBIJA PASIENIO PUNKTAS
Ilgą laiką mane domino Kolumbija.
Penkiasdešimt pilietinio karo metų.
Narkotikų kartelis atnešė čia skurdą.
Tačiau dabar padėtis šalyje tikrai keičiasi, ir ji gerėja,
tad labai įdomu čia būti.
Tuo Kolumbija ir įdomi, suprantat?
Medeljinas, dabar laikomas vienu saugiausių miestų pasaulyje,
dar ne taip seniai buvo pasaulio žudynių sostinė. Prieš 10 metų.
Jis buvo sąraše vietų, į kurias nerekomenduojama vykti.
Kai kurios vietos Kolumbijoje, kuriose lankomės...
Mus perspėjo, kad Buenaventūra
yra ta vieta, į kurią nepatariama vykti.
Bet norėjome pamatyti Kolumbiją. Visi komandos nariai to norėjo.
Jiems tereikia mus įleisti.
Kolumbijos muitinė nenorėjo mūsų įsileisti.
MARIJA GABRIELA VIETOS PRODIUSERĖ
Liepė mums laukti rytojaus, kol atvyks atsakingas asmuo,
galintis patikrinti mūsų įrangą, ir panašiai.
Prašiau, kad įleistų, nes rytoj ryte jau turiu išskristi.
Tada atėjo Maksimas ir paklausė: „O jums patinka „Žvaigždžių karai“?“
„Taip.“
„O žinote, kas čia sėdi?“
„Ne.“
„Obi-Vanas Kenobis.“ Din.
Ir kas tada nutiko?
Tada jis pasakė: „Gerai.“ Būm! Antspaudas.
Mes - Kolumbijoje!
Kolumbija. Kolumbija!
Labai gražu.
Atsivėrė naujas pasaulis.
Taip, architektūra tikrai pasikeitė, tiesa?
Jūrų kiaulytė.
- Dieve. O ji didelė. - Taip. Esame...
Jūrų kiaulytės čia - milžiniškos.
Pažvelkit į tas dešinėje.
Laimingos jūrų... Vaje.
Suvalgykit mus, suvalgykit mus.
Kodėl to reikėtų norėti?
O šalia jo guli jo negyvi bičiuliai.
Kartais tą gali pamatyti ir pas mėsininką Britanijoje.
Taip, prie mėsinės, į kurią einu, ganosi karvė.
Tačiau ji nestovi apsirengusi, nesišypso ir nesako:
„Žiūrėkit, aš - jūrų kiaulytė. Valgykit mano pusbrolius.“
Man nepatinka šitaip važiuoti paskui savo motociklą.
- Labai slegia. Jėzau! - Ne, tai...
- Nieko gero, tiesa? - Nelabai.
Šiąnakt nakvosime Paste.
Netoli įžymios bažnyčios, kurią, mums sakė, būtina aplankyti.
Keliausime šiuo burbulu ir aplankysime tą seną bažnyčią.
Dieve mano, kaip mes aukštai virš to tarpeklio.
Noriu pasakyti, baisoka. Po galais, pažiūrėk.
Nuostabu.
Kodėl ją pastatė apačioje?
Neįsivaizduoju.
LACHASO BAŽNYČIA KOLUMBIJA
Ši keista bažnyčia - tikras stebuklas.
Ji vadinama Lachaso bažnyčia.
- „Pastatysiu bažnyčia štai čia.“ - „Štai čia.“
„O gal pastatyk ten, bičiuli?“
„Aš miegojau, ir vieną naktį ji man pasirodė. Pastatyk ją, ir jie ateis.“
O, varge.
Ta paskutinė atkarpa - nereali, tiesa? Jėzau, kaip mes arti.
Kiek laiko važiuojame?
Man atrodo, kokias 20 minučių.
Primena pilį iš „Disney“ filmų, ar ne?
Kai privažiuoji, jie nuleidžia tiltą.
Keistai jaučiuosi.
- Dieve mano! - Oho!
Žiūrėk, iš to pastato teka vanduo.
Kaip aukštai.
Man visai nepatinka.
Taigi, paaiškėjo, kad įkvėpimas pastatyti šią bažnyčią
atėjo prieš 250 metų,
kai pasklido žinia, jog mergina išgijo nuo kurtumo,
pamačiusi Mergelę Mariją ant uolos slėnio apačioje,
tad jie nusprendė pastatyti ten bažnyčią.
Galite pamatyti už altoriaus.
Ji - kitokia, tiesa? Neprimena katedros Europoje ar panašiai.
Turi truputį blizgesio.
Taip, gražu.
Kol užsiropštėme į viršų, užtrukome ilgiau, nei tikėjomės.
Girdėjome, kad kelią priekyje užgriuvo nuošliauža.
Bet gal galiu paklausti, ar galėsime aplenkti automobilius
ir atsidurti priekyje, ar kelias labai sudėtingas?
Šįryt čia buvo daug akmenų. Šįryt.
Nes atvažiavo vienas vairuotojas, ir todėl jie...
Vienas akmuo pataikė į jo padangą, ir ji susprogo.
Ką manai, Čarli? Manau, turėtume važiuoti ten.
Aš irgi taip manau.
Mes ir vėl tą darome.
Važiuojame tamsoje, per lietų, o kelias - siaubingas.
Siaubas.
Nemažas pasitaikė.
Jėzau Kristau!
Taip, nieko gero. Čia turbūt ir buvo ta nuošliauža.
Vertikalūs lašai prie kelio.
Taip.
Neabejoju, kad ji buvo čia.
Žiūrėk, kaip lyja.
Tas lietus - siaubingas.
Pliekia tiesiai man į veidą.
- Tarsi adatos, tiesa? - Adatos, taip.
Dešinėje - kūgis. Kūgis.
Jėzau, ką mes darom?
Taip, tikrai, visiška nesąmonė.
- Nieko sau! - Jėzau!
Bet gali įsivaizduoti, važiuoji sau, ir staiga - būm!
Tas didžiulis...
Tas akmuo turėjo būti didžiulis, jei padarė tokią žalą.
Nemačiau akmens.
- Ne. - Jo automobilyje nebebuvo, tiesa?
Ne.
Šitos atkarpos nepamiršime.
Niekad nepamiršiu šio vakaro Kolumbijoje.
Ne.
Buvo tikra beprotybė. Vienu metu siaubingai lijo.
Ties vienu posūkiu galvojau, kad bus šakės...
VAIZDO DIENORAŠTIS
...nes jis buvo tik prisegtas, o aš stabdžiau.
O, varge.
Žiūriu į savo motociklą ten, sunkvežimio gale,
ir man dėl to labai liūdna.
Gerai, jaučiuosi labai pavargęs, tad jau atsisveikinsiu. Labanakt!
PASTAS KOLUMBIJA
VAIZDO DIENORAŠTIS
Labas rytas. Labas rytas visiems iš Kolumbijos.
Neįtikėtina, tiesa?
Čia - didžiulė miesto aikštė.
Kelionė tapo kažkokia laukinė.
Padėtis tapo šiek tiek nevaldoma,
o mes bandome ją suvaldyti, tačiau nepavyksta.
Laukia svarbi diena.
Rasas pridavė „Rivian“ automobilius į keltą ir prisijungė prie mūsų,
tad šįvakar turime spėti į laivą, kuris šeštą išvyksta iš Buenaventūros.
Tačiau pirmiausia turime nuskristi ten lėktuvu.
BUENAVENTŪRA - PASTAS KOLUMBIJA - EKVADORAS
Jūs čia, bičiuliai.
Aš nespaudžiu. Bet jei nespėsime į lėktuvą, liksime per naktį.
ĮLAIPINIMAS
Taigi, atvykome čia, ir pažiūrėkit. Kaip sriuba.
Visur - rūkas.
Mūsų lėktuvui neleis skristi, kol jis neišsisklaidys.
- Taigi, jis nepakils... - Negalės...
Jis nepakils iš Kalio, kol rūkas neišsisklaidys.
Ir tai...
- Jie turi matyti... - Pakilimo taką.
- Girdėjai, Evanai? - Atsiprašau?
- Oro uostas nedirba dėl rūko. - Rūkas - per tirštas.
Taip.
Skrydis bus atidėtas, tad galime nespėti į laivą.
3 VALANDOS IKI LAIVO IŠVYKIMO
Asfaltas garuoja.
Prieš kelias minutes lijo.
Čia nėra nė pusės mūsų... čia.
Teks sėdėti ir laukti.
2 VALANDOS IKI LAIVO IŠVYKIMO
Ten buvo pilotas?
Taip, bet jis tikrino ne rūką, o krovinio svorį.
Kai viskas... Jis sako, kad per sunku. 600 kilogramų.
Ką jis... O kokio reikėtų? 400, 500 kg?
400, 300 kg.
1 VAL. 30 MIN. IKI LAIVO IŠVYKIMO
Gera žinia ta, kad oro uostas atidarytas.
Na, rūko čia nebėra.
Matyti iš čia.
Tačiau Buenaventūroje dabar - didelis rūkas, tad ten uždaryta.
Nusprendėme, kad mūsų vyrukai praeis,
įlips į lėktuvą ir lauks.
Taigi, skrydį nukėlė.
Mūsų įranga - per sunki, kad būtų galima skraidinti lėktuvu,
o dabar jie dar leis šunims patikrinti bagažą.
Policija ir šunys, ieškantys narkotikų,
dar kartą patikrins bagažą ir visa kita.
Taigi, jie ieško narkotikų, alkoholio, visko, ko negalima vežtis.
Taip, nelegalių medžiagų.
Taigi, policijos šunys apuostė mūsų krepšius ir nieko neaptiko,
tačiau mes vis tiek negalime pakilti, nes dabar rūkas - kitame gale.
Taigi, nusprendėme viską pakrauti ir sėdėti bei laukti, kol mums leis kilti.
Negalvojau, kad taip keliausim.
Kai įsivaizduoji krovininį lėktuvą,
nemanai, kad viskas taip atrodys, tiesa?
Mudu su Čarliu skrisime kartu su trimis motociklais,
o Rasas, Deividas ir visa įgula skris kitu lėktuvu su visa įranga.
- Na, turbūt tai... - Kur mums sėsti?
Ten priekyje - kelios kėdės?
- Dvi kėdės - gale. - Atleiskit, pone.
Dvi... Todėl juo ir skrenda tik du žmonės.
- Aišku. - Tik dvi kėdės. Taip.
Kaip viskas bus, kai pakilsime?
Priekyje bus trys motociklai, kurie taikysis nuslysti.
O tu...
Tu būsi lėktuvo palydovas ar aš?
Galime būti pakaitomis. Gerai?
Ar man...
Atsinešiau uniformą.
- Manau, nueisiu ten ir persirengsiu. - Gerai.
1 VALANDA IKI LAIVO IŠVYKIMO
Taigi, mes pasidalinome per du lėktuvus.
Kitoje pusėje rūkas dar neišsisklaidė,
tad mes tikrąja to žodžio prasme įstrigome ant pakilimo tako.
Ir galbūt jau pavėlavome į laivą.
Išvertė Akvilė Katilienė