ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Усе своє життя ми шукаємо відповіді.
Звідки ми взялися?
Куди нам іти?
Та найважливіше –
чому ми тут?
Добре, опускайте.
Ще трохи.
Усе, поставили.
Я щось знайшов.
Покажи.
Боже мій, ви тільки погляньте.
Запаковуйте.
Хтось
легко отримує ці відповіді.
ОДЕРЖУВАЧ: «ФОРТ СМІТ» ЕССЕКС, КОЛОРАДО
А хтось ледве знаходить їх аж на самому краю світу.
ДОСЛІДНИЦЬКИЙ ЦЕНТР «ФОРТ СМІТ»
У нас сезон грипу почався рано і набирає обертів по всій країні.
Хто віддав наказ?
-Розумію. Уперед. -Це ще моє відділення.
-Сер! -Я забороняю.
Усе буде добре, Бірді.
Так не можна. Не можна цього допустити.
Це неприпустимо.
Агов, поверніться!
В Ессекс прийшла весна, але чому тоді досі так холодно?
Про глобальне потепління…
Подвійний «Веллер».
Ми не подаємо «Веллер».
Добре, тоді просто ваше віскі.
Секунду.
Не хвилюйся, я не дивилася.
Я…
Прикро, що так сталося. Тоді, у коридорі.
Бачив, ти засмутилася.
Не треба про це.
Та ні, просто я бачив тебе в центрі… не як маніяк якийсь,
але зазвичай у тебе веселий вигляд.
Після таких слів неможливо не здатися маніяком.
Поганий видався день. Буває.
Вибач.
Часами слід просто розслабитися й почекати, що принесе завтрашній день.
Вибач.
Я не мастак підтримувати розмову.
То був рядок з «Truckin'».
Ага.
Зажди, ти їх слухаєш?
Я виросла на Джеррі. Мої батьки дуже їх любили.
Я досі ходжу на них, коли вони виступають у Ред-Рокс.
Так, я теж.
Так, улюблена пісня. Раз, два, три.
-«Френд оф зе Девіл». -«Ріпл».
Непогано.
-Трохи передбачувано. -У тебе теж.
Господи.
Звісно.
Я Річард.
Бірді.
Ще по одній?
Нам ще дві.
За Джеррі.
Так!
Так.
Ґертруда? Чому батьки так тебе ненавиділи?
Мама знайшла це ім'я в книжці з модними іменами.
З 1908-го?
-Ага. -Боже.
То чому тебе називають Бірді?
Мама називала мене маленькою пташкою, так і причепилося.
Генетикиня Ґертруда.
Я хотіла грати в гурті.
А вірусологія була другою в списку.
Ким ти хотів стати в дитинстві?
Я хотів стати листочком.
-Ні. -Так, серйозно.
У третьому класі я підготував цілу презентацію.
-Вдягнувся в зелене і всяке таке. -Як мило.
Що ж сталося?
Чому я таки не став листочком?
-Саме так. -Я й сам досі дивуюся.
То…
Можна запитання?
Навіщо там ті кляті курки?
Вони там для проєкту, над яким я працюю.
Над яким я працювала.
Тебе звільнили?
Перевели.
Але таке враження, наче звільнили.
То ось як ти тут опинилася.
У барі, так.
-Ось чому ти тут. -Так, але…
Я віддала цьому проєкту рік свого життя.
Я наче втратила частину себе, але…
певна, я нічого кращого в житті не робила.
Справді?
Розкажеш, у чому суть?
Там…
усе складно.
Я не втямлю, бо просто прибиральник?
Боже мій, ні, я не про це. Ні.
-Я пожартував. -Гаразд.
Добре.
Що ти знаєш про мікроби?
Чого я не знаю про мікроби?
Про бактерії, віруси чи гриби?
-Вражає. -Дякую.
Тоді ти, мабуть, знаєш,
що через одні мікроби ми хворіємо,
а через інші
нам легшає.
З них ми робимо вакцини.
Тож я шукала по всьому світу те, про що інші й не здогадувалися.
І…
Можливо, ми її знайшли.
Та ну! Зажди, де?
Не можу сказати. Договір.
На Алясці?
Аляска? Правда?
-Не можу. -Торішня експедиція.
Я не можу підтвердити чи спростувати.
-Байдуже. Це вже зайве. -Ні.
Я вже знаю, що на Алясці.
То потім ви випробовуєте вакцини на курках?
Ні, нам потрібні курячі яйця.
Ми вводимо в яйця мікроби.
Переважно віруси.
І, якщо ми інкубуємо правильні яйця,
то створимо вакцину
і врятуємо багато життів.
Що трапиться, якщо ви введете їх не в ті яйця?
Відчиняться ворота в пекло.
Так, останнє замовлення.
БАР «У СЕЛА» ВІДЧИНЕНО
Я проведу тебе до машини.
Я пішки. Живу за п'ять кварталів.
Ну…
Я міг би провести тебе.
Щоб ти дісталася без пригод.
Так.
Щоб я дісталася без пригод. Звісно.
Ніколи не думала, що скажу таке…
але я більше не можу.
Я доїм.
І все, досить.
А то зуби повипадають.
Скільки ти вже з'їв?
Один, два, три.
Шостий буде останнім.
Спочатку спіймай мене!
Добре.
Він щоразу тебе переганяє.
Я піддаюся.
Ну звісно.
У мами точно знайдеться що поїсти.
А ще…
Знаю, я не повинен питати,
та ми близько?
Якщо вірити мапі,
то Ґосс-Ґроу – за милю на північ.
Так! А миля – це скільки?
Десь 2000 кроків.
Один, два, три, чотири, п'ять, шість, сім, вісім…
Думає, що вона його нагодує.
Ну, не кажи йому.
То який план, Здорованю?
Не знаю, Малече.
Що робитимемо, коли він знайде мамин дім, а вона померла? Або гірше.
Ми з тобою переживемо розчарування і смуток,
але Ґас такий…
Ґас.
Маєш рацію.
Перепрошую?
Що?
Ти сказав, що я маю рацію.
Може, нехай потім піде з тобою?
Ти казала, що підеш до тих рятівників гібридів.
Може, його ти і врятуєш.
Не знаю, чи вдала це ідея.
Та ну, це чудова ідея.
-Він тобі подобається? -Ага.
Ти йому теж.
Усе не так просто.
Я…
Ти туди не підеш, так?
Так і знав.
Вони взагалі існують?
Мабуть.
Я хотіла їх розшукати.
Ти сказала хоч слово правди?
Я ненавиджу дорослих.
Я не знала, куди ще йти,
а ви хотіли сісти на поїзд, тож…
І що тепер?
Не знаю. Думала, у тебе є план.
Я з ним поговорю.
М'яко все поясню.
Ти так не вмієш.
Ідіть сюди!
Погляньте!
З комина йде дим.
Не може бути.
-Ні. -Правильно?
Сьогодні видно Оріон.
Мисливець.
Мриґа.
Хто сказав?
Два з половиною роки сходознавства.
З половиною?
Закінчувати почате я теж не мастак.
Це означає «олень».
Що таке?
Нічого.
Ми прийшли.
Хочеш випити гарячого шоколаду?
Гарячого шоколаду?
Звісно.
Я ще та ласунка. Нікому не кажи.
Зефіру?
Що це таке?
То було ціле життя тому.
Маєш чудовий вигляд.
Любиш Твена?
«ПРИГОДИ ТОМА СОЄРА»
Дорога як пам'ять.
Тато стільки його мені читав, що я можу цитувати.
Улюблена книжка чоловіка.
То ти заміжня?
Була.
Розлучена?
Я вдова.
Боже, вибач. Я не хотів…
Ні, усе добре.
Я не про його смерть, просто це давно сталося.
-Я тоді ще викладала. -Ясно.
Вибач.
А як це сталося?
Синдром Германського – Пудлака. Уражає лише один відсоток населення.
Тоді я й перейшла з аудиторій у лабораторію.
Подумала, якщо не врятувала його, врятую інших.
Тримай.
Хочеш сісти?
Так.
То що ти малював?
У барі ти малював… З головою пірнув у малювання.
Не знаю. Просто персонажів.
Буває, гублюся в цьому.
Створюю маленькі світи з нічого.
В іншому житті я ілюстрував би дитячі книжки.
А в цьому житті?
Не певен, чи судилося.
І мені не надто добре даються історії.
У всіх нас ховається хороша історія.
Може, ти просто ще не знайшов свою.
Колись.
Така робота в лабораторії не входила в мій життєвий план,
знаєш, але на рахунки вистачає,
а ще, як виявилося,
у мене природний дар усе лагодити.
Ти готуєш чудовий гарячий шоколад.
Це наука, а не мистецтво.
Так.
У тебе…
Вибач. Молоко.
Можеш підсісти ближче, якщо хочеш.
Що?
Можеш підсісти ближче.
Добре.
Я… Вибач.
Так.
-Маю підняти. -Так, звісно.
-Вибач. -Та ні.
Привіт. Усе гаразд?
Що?
Де?
Зрозуміло. Так, зараз буду.
Усе в нормі?
Ні. Військові захопили лабораторію і вилучають усі матеріали.
-Коли? -Зараз.
Судячи з твого погляду, усе погано?
Так, дуже погано.
Джуді сховала мій проєкт, але мені негайно потрібно в лабораторію.
Бірді, зараз друга ночі.
Боже, вони забрали мої ключі. Я не зайду.
Погано, це все дуже погано. Боже мій.
Що ж робити?
Допоможуть?
-Ти не зобов'язаний. -Жартуєш?
Сьогоднішній вечір був, мабуть, найвеселішим у моєму житті.
Уперед, я за кермом.
Добре.
Ми прийшли!
Чийсь будинок.
Скільки людей?
Лише одна.
-Гей. -Зажди, Ґасе.
Ґасе.
Я ж казав, вона тут.
-Зажди. -Ґасе.
Тут хтось є?
Ґасе, послухай, не можна просто вриватися…
-Є хто? -Ґасе.
Геть звідси!
Мамо?
Це я. Відчини.
Геть з мого ґанку.
Спокійно.
Пані, ми вам не зашкодимо.
Вас звати не Бірді, так?
Що ти сказав?
Бірді. Вона моя мама.
Ґасе?
Ти…
Ти досі живий.
Я досі не розумію, чому військові закрили лабораторію.
Я казала про ворота пекла, так?
Зажди-но. Що саме ти створила?
Побачиш.
Надіюся, ви любите вино.
То скільки ви тут живете, пані…
Відколи все зійшло на пси.
Звіть мене Джуді.
Звідки ви знаєте Бірді?
Ми працювали разом.
І якось…
вона врятувала мені життя.
Ого.
Я прийшла провідати її, коли почалася Неміч.
Будинок якраз перетрушували.
Я хотіла їх зупинити, та…
Мене побили і покинули.
Останні?
Тоді їх ще не було.
Прийшли військові.
Мене знайшла твоя мама.
Піклувалася, виходжувала.
Дозволила зостатися.
То вона лікарка?
Не зовсім.
Вона тут більше не живе.
Правильно?
На жаль, ні.
То куди пішла Бірді?
Чесно, я не знаю.
Якось вона зібрала сумку і вирушила шукати тебе.
Я благала її не йти.
Але вона не послухала.
То було десять років тому.
Відтоді я живу тут сама.
«ФОРТ СМІТ»
«Форт Сміт».
Перепрошую?
Квітковий горщик.
На ньому написано «Форт Сміт».
-Як у Пабби! -Що таке Пабба?
Його тато.
Що означає «Форт Сміт»?
Ми там працювали.
Вона була науковицею.
Отже, мій Пабба теж науковець.
Річард Фокс.
Ви знали мого Паббу?
Дякую.
Від чого він?
Від горища.
Бірді просила, щоб я нікому його не показувала,
але вона хотіла б, щоб його побачив ти.
Ходімо!
Отакої.
Ти ж чув про «Форт Сміт», так?
Я хотів спитати те саме.
Його зачинили, коли поширився вірус.
Ходили чутки, що вірус почався звідти.
Агов, ви йдете?
Так.
Нам сюди.
О ні.
Давай я.
Певен, так починається більшість фільмів жахів.
Якщо чесно, я зовсім не так уявляв сьогоднішній вечір.
Ти ніколи не вдирався в лабораторію на побаченні?
Зачекай, то це побачення?
Ключі.
Мама пахне персиками.
Чи кульками від молі.
Тобі не здається, що Джуді знає більше, ніж говорить?
Ще й як здається.
Гадаю, пора.
Це вона!
Джеппе, що то за чоловік біля неї?
Мабуть, її тато.
Заждіть, то…
Він твій дідусь.
Пабба мого Пабби?
Джеппе, у мене є дідусь!
Так, класно.
Треба поговорити.
Я чув, як ви говорили, і знаю, що ви скажете.
По-вашому, це марна трата часу,
але ви помиляєтеся.
Ми так далеко зайшли.
Ми стоїмо в будинку моєї мами.
Ви не думали, що ми сюди дійдемо.
Визнайте.
Ви багато в чому розчарувалися,
але це не означає, що я теж маю опустити руки.
Чи будь-хто.
Джеппе?
Гадаю, тобі варто глянути.
Що це, в біса, таке?
Пам'ятаєш про мікроби?
Так.
Ми випадково створили чудо…
Ось воно.
Що?
Боже мій.
Привіт, маленький.
Ти йому подобаєшся.
Що він таке?
Ґ-А-С. Тут написане моє ім'я.
«Генетична аномалія серії 1»?
Що це означає?
Нічого. Мабуть, нічого.
А це що таке?
Що за «генетична аномалія»?
Мабуть, проєкт, над яким працювала твоя мама.
Тобто «проєкт»?
Що там?
Це ж я, так?
Так, малий.
Що це за люди біля Бірді?
Де Пабба?
Чому з мене стирчать трубки? Я хворів?
Привіт.
Добрий ранок, Ґасе.
Ґасе, це Річард.
Привіт, Ґасе.
Як ти, маленький?
-Відчиняйте! -Треба забрати його звідси.
-Вони за дверима. -Зрозумій.
Якщо його заберуть, то розітнуть і проводитимуть досліди.
Усе добре.
Я відволічу їх, добре?
Ти про що?
У мене є план.
Усе добре.
Агов, ти!
Так, ти. Що ти, в біса, робиш?
А на що схоже?
Я прибираю. У цих килимах повно ворсу.
Сюди не можна стороннім.
Геть з будівлі.
Так, звісно, але було б добре,
якби ви не ходили там, де я прибираю.
А то прибиратиму вдвічі довше.
Необов'язковий персонал повинен покинути будівлю.
Добре. Але спершу погодьте це з моїм шефом.
Що це за тип?
Річард. Я Річард Фокс.
Туди, уперед.
Де Пабба?
-Де Пабба? -Ґасе, послухай мене.
Ні, я шукаю Паббу.
Ґасе, послухай Беар.
Я тобі не казала, але мене вдочерили.
Ти знаєш, що це означає?
Що твої батьки тобі не батьки.
Ні. Вони не поступаються моїм біологічним батькам…
Досить довгих слів!
Батьки зробили її не так,
як решта батьків зробили своїх дітей.
Ти про що?
Вони все одно мої батьки, так?
Правильно?
Усе добре, маленький. Усе добре.
Усе буде добре, так?
Усе буде добре.
Ми тебе захистимо. Чуєш?
Я і той хороший чоловік.
Ти завжди будеш…
у безпеці.
Нам сюди.
Ходімо! Нам сюди.
Я маю повернутися.
Ти збожеволіла?
Ні, візьми Ґаса.
-Ти повинен узяти Ґаса. -Що?
Усе добре. Я маю повернутися, забрати всі записи
і спалити лабораторію.
Наші досліди і весь цей проєкт…
У поганих руках він уб'є мільйони людей.
-Візьми Ґаса. -Ми лишень познайомилися.
Ти хороша людина, але я так не можу.
Я ніхто.
Саме так. Ти ніхто. Тебе не шукатимуть, і ти зможеш захистити Ґаса.
-Боже. -Чуєш? Захисти його.
Усе добре. Тебе захистять, так.
Я нічого не знаю про дітей.
А я нічого не знаю про порятунок світу.
Я знайду вас.
Відповідайте!
Не запитуй, якщо не хочеш знати відповіді.
Відповідай.
Схоже, ці науковці
створили тебе.
Але це нічого не змінює.
Змінює.
Це змінює все.
Тому він і не розповідав про неї.
Можливо, він хотів тебе захистити.
Якщо мене створили науковці,
тоді в мене немає мами, так?
І тата.
Ми не знаємо всієї історії.
Але він самотужки виховав тебе і захистив.
Більшість так би не вчинила.
-Повір мені. -Він брехав мені! Про все!
Ґасе, ходімо, подихаємо.
Ні! Я тебе більше не слухаюся!
-Ти теж мені не тато. -Ґасе…
Усі всередину, повертайтеся у приміщення.
…перш ніж спрацювала сигналізація.
Система сповіщень надіслала це повідомлення.
H5G9 – найсмертельніший вірус нашого часу.
Їх називають гібридами.
Усе населення в небезпеці. Починають пошуки гібридів…
Привіт.
Усе добре.
Усе добре, малюче.
Так.
Так, з тобою все добре.
Тихенько, усе добре.
Я тебе захищу, так.
Коли ми, врешті, знаходимо відповіді на свої запитання,
прояснюється наша мета.
Мабуть, ця тобі сподобається.
«Колись давно жив-був хлопчик на ймення Том Соєр.
Він частенько втрапляв у якісь халепи, завжди шукав собі пригод».
Ти поглянь.
Та буває й так…
Буває й так, що правда завдає болю.
Буває й так, що ці відповіді ще глибше заводять нас у темряву.
Переклад субтитрів: Софія Семенко