ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Кажуть, ніщо так не зрівнює людей, як сивобородий Час.
І цьому є просте пояснення.
Ким би ви не були й куди б не йшли…
Скажімо так: рано чи пізно Час наздожене нас усіх.
Ґледіс.
Генерале.
Давно не бачилися.
Ми з хлопцями проходили неподалік,
вирішили зазирнути.
Не проти, якщо ми зайдемо?
Сідай.
Це справді обов'язково?
А обов'язково було вдавати смертельно хвору?
Я на тебе не працюватиму.
Ґледіс,
наближається нова хвиля. Можливо, це наш останній шанс.
У цьому світі
існує два типи людей.
Одні запросто дозволяють цьому страхітливому,
огидному, жахливому вірусу вбивати їх
і їхніх близьких.
Чоловіків, дружин, матерів, батьків, дітей.
Як твоїх двох донечок.
А ще є солдати.
Люди, готові піти на що завгодно,
аби побороти цю гидотну хворобу,
повернути собі контроль, відстояти людство.
Спробуй вгадати, до якого типу належу я.
Ти чудовисько.
Насправді ж питання в тому, ким є ти, Ґледіс?
Де та клята книга?
Я залишила її своїй заміні.
У Рокбриджі.
Доктору Сінгху.
Чудово.
Дуже тобі дякую.
Вони всього лише діти.
Вони ще довго ходитимуть світом, коли нас не стане.
Попри всі твої зусилля.
Так, час – чудна річ.
Невідлучний супутник…
О ні!
…до якоїсь миті.
ВАШ ЧАС НАСТАВ
Ти це бачив? Ми втекли від поганців, як Том і Гек.
Що таке?
Нічого.
Це тому, що я загубив твої ліки?
Ні.
Послухай, малий.
Я хотів подякувати тобі за те, що ти тоді зробив.
Що я зробив?
Заступився за мене.
А ти – за мене.
Склади кулак.
Круто.
Ми хороша команда, Здорованю.
Так, до речі.
Послухай, Ласуне…
Я поїду з тобою в Колорадо.
Зажди,
ти поїдеш зі мною?
Звісно. Чом би й ні?
Тільки не роби з мухи слона, добре?
Спершу треба туди дістатися.
Джеппе, що ти таке робиш?
Але ми пропустили поїзд, як ми тепер туди доберемося?
Спершу нам треба якось вибратися звідси і знайти дорогу.
Ті розбишаки зовсім закрутили мені голову.
Ось що ти тепер робитимеш?
Ховатимешся в лісі й чекатимеш, поки тебе приймуть назад?
Я хочу поговорити з Ґасом.
Добре, але швидко.
Забула віддати.
Дай-но, я погляну.
Знадобиться, якщо хочеш знайти маму. Тут усе, що моя команда…
Колишня команда дізналася про Бірді.
Що це таке?
Адреса. Мабуть, будинку твоєї мами.
Це уривок адреси.
Що за Ґоу-Ґроу? Це взагалі справжнє місце?
Хвилину тому ви не мали нічого.
Надіюся, стане в пригоді. Нехай щастить.
Зажди, куди ти йдеш?
-На потяг. -Маячня.
Потяг тут не проходить.
Проходить.
Але не зупиняється.
Нам теж треба на поїзд. Може, підемо разом?
Не знаю, чи вдала це ідея.
Згоден.
Чому ні?
Ця мала божевільна.
Треба пройти через Долину скорботи.
Що це таке?
Отруйне поле фіолетових квітів.
Туди не потикаються, якщо не хочуть вмерти.
Але це найкоротший шлях до потягу,
та й Армія тварин там не шукатиме.
Ходімо, Здорованю. Так ми доїдемо до Колорадо.
Ми повинні піти з нею.
Ні.
-Будь ласка. -Ні.
Ну будь ласочка…
Добре.
Але головним буду я.
Згода.
Агов, головним маю бути я…
Чорт забирай.
Поїзд їде он там?
Ні, ним їздили машини.
Я здивований, що ти знаєш про машини.
Досить!
Не спати.
ОБЕРЕЖНО, ОЛЕНІ
Цікаво, який він, Ґоу-Ґроу.
Мабуть, гарний, як моя мама.
Що ти про неї знаєш, Ґасе?
Я знаю, що в неї немає рогів.
І я був усім її життям, тож, мабуть, вона також мене шукає.
Знаєш, буває таке, що ми створюємо у своїй уяві образ людини,
а вона не виправдовує очікувань.
Та не напосідай.
Якщо в тебе алергія на дорослих, не треба її нав'язувати.
І про що я думала?
Не сумніваюся, ти детально розповів Ґасові про всі тонкощі людської раси.
Не знав, що тебе хвилюють тонкощі.
Не помітив через тигра і твою навіжену команду.
Я тебе врятувала, а ти не подякував.
-Не сваріться. -Мене врятувала не ти, а він.
Ще далеко?
А що? Уже втомився?
Не починай.
Агов, Ґасе.
Іди так, щоб я тебе бачив.
Дерево накрилося ковдрою?
Це не ковдра.
Це парашут.
Я їх ще не бачила, але чула перекази.
Колись давно люди стрибали з літаків, які підіймалися високо в небо,
а парашути сповільнювали їхнє падіння,
щоб вони не розбилися.
Забиваєш мені каністри?
Забивають баки. І ні.
Люди стрибали задля розваги.
Ага.
А ще вони робили це, щоб убити інших людей.
Називали це війною.
Ви мене за дурня маєте. Якщо та ковдра була такою чарівною,
то чому власник просто залишив її на дереві?
-Таки так. -Розкусив.
Я серйозно.
Не круто.
Спокійно, ми майже прийшли.
Куди ти взагалі прямуєш?
Кудись.
Не розкажеш, куди саме?
Люди на півдні приймають гібридів.
Я більше не в армії, але допомагати гібридам не перестану.
-А ти? -А що я?
Ти справді віриш, що його мама досі жива…
Агов, Ґасе.
Здається, я бачу карамельну яблуню.
У нього суперслух.
Добре, тепер не почує. Послухай.
Байдуже, у що я вірю.
З цієї дитини аж струменіє надією.
Хтозна, звідки вона в нього.
То чому ти взагалі це робиш?
Допомагаєш Ґасові.
У мене свої причини.
Не розкажеш, які саме?
Я не зобов'язаний нічого тобі розказувати.
Ми дійшли. Ми на місці.
Нарешті.
Долина скорботи.
По-моєму, вона досить радісна.
Кажуть, після Великого краху тут ховали померлих.
Ці квіти виросли через Неміч.
-Через них можна захворіти? -Хтозна, до них не підходять.
То як ми її перейдемо?
Отак.
Нізащо.
Нізащо у світі.
Що, злякався?
Ні, я розумний. Ця штука нізащо не витримає нашої ваги.
Ти мав на увазі свою вагу.
Тож ми з Ґасом підемо без тебе.
-Ти з самого початку це задумала. -Мені просто треба на поїзд.
-Агов… -Не лізь.
Ні, ти вдаєш таку круту,
ніби зрада твоїх друзів на тебе не вплинула.
-Гори в пеклі. -Агов!
Я вже в пеклі.
Знаєш, якби не ти, я б тут узагалі не стояла.
Так, тобі тяжко зрозуміти,
бо тобі байдуже на всіх, крім себе,
але вони були моєю єдиною сім'єю, а ти все зруйнував!
О ні! Ґасе!
Ні, малий. Зажди!
-Повернися! -Ґасе, зажди нас.
-Ні, Ґасе! -Агов, малий!
Зажди, Ґасе.
Ти зайшов задалеко.
Зачекай на нас.
-Тоді перестаньте сваритися. -Ґасе, ану назад, я сказав!
Не кричи на нього. Криком ти нікому не допоможеш.
Допоможу собі. Ґасе!
Зробиш ще крок – і ми більше не команда.
Я серйозно. Повернися!
Ні!
На поміч, Здорованю!
-Він тебе не втримає. -У тебе є кращий план?
Ґасе!
От лайно.
Тримайся!
Не відпускай!
Не рухайся!
Ми поруч.
Тримайся.
Тримайся!
Ласуне!
Ґасе!
-Ґасе! -Ґасе!
Ґасе!
-Ґасе! -Ґасе!
Ґасе!
Поки чийсь час добігав до кінця…
Еймі та Венді з користю проводили свій.
Вони роками створювали місце,
яке стало найважливішим у їхньому житті…
Заповідник.
Не рухайся, Боббі. Ми майже готові йти в магазин.
Не рухайся.
Дякую.
Зажди, Боббі, повернися!
Я не хотіла.
Боббі, повернися!
Агов? Мене хтось чує?
Я хочу зв'язатися з Заповідником.
Слухаю.
Слава Богу. Ми знайшли гібрида, опосума.
Не знаємо, як його доглядати.
Побачили вашу листівку.
Ви ж нам допоможете?
Я дам вам вказівки, де його залишити. Ми його заберемо.
Залишити його? Він же немовля.
Ми можемо прийти до вас.
Такі правила.
Він довго не протягне.
Просто скажіть, де ви.
Йому потрібна допомога.
Можете мені довіряти.
Агов?
Мамо?
У нас буде ще одна дитина?
Надто небезпечно.
Де Боббі?
Не знаю.
Лишень те й робить, що риє нори.
Деколи навіть виходить назовні.
Це я його попросила. Він мені допомагає.
А от мені не можна виходити.
Тебе точно саме це зачіпає?
Можеш бавитися з іншими гібридами.
Вони всі роблять своє.
А Джуніор?
Він весь час сидить на дереві.
Він напівсова, донечко.
А Генрі?
Він більше не вилазить з мушлі.
Соромиться.
Наскільки я пригадую…
ти теж наполовину звірятко.
Але не так, як решта.
Ти ліпиш надто великі.
Мають бути ось такі.
Ти точно не повністю порося?
А то добре пораєшся з глиною.
У тобі менше від тварини, ніж у решти.
Нічого страшного.
-Часами я хочу мати більше від тварини. -А я ні.
Без тебе я б тут не впоралася, Куделько.
Тому що ти розумниця.
Розумніша за знайомих мені людей.
Але я й не людина.
Слава Богу.
У твоєму віці я теж нікуди не вписувалася.
Лише прийшовши сюди
і знайшовши тебе, я зрештою…
навчилася бути самою собою.
А мені як навчитися?
Не думай, що з тобою щось не так.
Ти ідеальна така, яка ти є.
Боббі, ти повернувся!
Що там у тебе, Боббі?
Де ти її знайшов?
Паркан.
Він знайшов її на паркані.
Вони нас знайшли.
Песику?
Зачекай на мене!
Куди ми йдемо?
Песику, повільніше!
Песику, де ти?
Паббо!
Ґасе!
Ти так виріс!
Так, зажди-но.
Ось, так краще.
-У тебе втомлений вигляд. -Я пройшов довгий шлях.
Я за тобою скучив.
Я теж за тобою скучив.
Я повинен дещо сказати.
І ти розізлишся.
Добре,
розказуй, але в нас небагато часу.
Я порушив твоє правило.
Правило, яке ти казав ніколи в житті не порушувати.
Я вийшов за паркан.
Так.
Ти злишся?
Я знав, що рано чи пізно ти вийдеш за паркан.
Справді?
Я просто не хотів, щоб ти змінювався.
То я вчинив правильно?
Часом важко відрізнити, і це – частина дорослішання.
Просто довірся тому, що всередині.
Навіть коли це важко.
Я ще не розповів про найгірше.
То розповідай.
Я пішов з одним з тих, про кого ти застерігав.
Зрозуміло.
Але не такий він уже й поганий.
По-моєму, у нього є добрий бік.
Просто треба пригледітися.
То ти вчишся.
Люди – складні істоти.
-Вони з Беар допомагають мені знайти маму. -То є ще й Беар?
Добре.
Ми друзі. Тільки вони не надто ладнають.
Послухай мене.
Якщо ти вийшов за паркан, то повинен рухатись уперед. Розумієш?
Тобі пора на поїзд.
Але я хочу залишитися тут з тобою!
Я знаю, синку, знаю. Але послухай.
На тебе чекають важливіші справи.
Ця історія не лише про нас з тобою.
Ти не один такий, вас більше. І вони на тебе надіються.
Але ти повинен бути хоробрим.
Навіть коли це важко.
Добре?
Не бійся.
Добре. Ходімо.
Я щось покажу.
Тепер ти готовий, Ґасе.
Просто пам'ятай мої слова.
Поглянь на мене.
Я тебе бачу.
І скоро тебе побачить весь світ.
Паббо?
Паббо!
Повернися, не йди від мене!
Не покидай мене, повернися!
Дуже приємно познайомитися, Ґасе.
Він іде, не зупиняйся!
Не бійся, Ґасе. Тепер ти готовий.
Ґасе!
Я не боюся!
-Ґасе! -Ґасе!
-Тепер ти готовий, Ґасе. -Ласуне!
Пам'ятай мої слова.
Усе залежить від тебе, Ґасе. Не опускай рук.
Зніми з мене цю штуку.
Я не боюся.
Не міг бігти ще повільніше?
-Його ніби не ти несла. -Я нічого не бачила.
-Ти хотіла вдягнути шолом. -А ти хотів парашут.
-Агов! -Він на мене!
Пальці в кулак.
Стукніться ними.
А тепер ходімо.
І поки землею ширилося безчестя,
для когось щаслива розв'язка залишалася недосяжною.
-Господи. -Ти ніби привида побачив.
Просто як на голках останнім часом.
Так, ти не один такий, сусіде.
Боже, Аді. Просто спали їх.
Застелиш дерев'яною стружкою.
Не можна вирішувати всі проблеми вогнем, Бобе.
Є речі, від яких не слід тікати.
До речі, візьми про запас, для Рані.
ВИ МЕНЕ БАЧИЛИ?
Чому ти думаєш, що вона зникла?
Ніхто не бачив її три дні.
Три дні, кажеш?
Вона живе по сусідству.
Ти не зауважив?
Ми не бачили Ненсі після Даґової вечірки,
але ми за цим не надто стежили.
Певен, їй буде приємно, коли повернеться і побачить листівки.
-Сподіваюся. -Так.
До речі, як справи в Рані?
Давненько її не бачив.
Ну, знаєш,
після Даґової вечірки вона дезінфікувала цілий будинок, бо в нас ці…
гранітні стільниці.
З такими стільницями треба відтирати до швів.
Дякую за пораду, Бобе. Хороший ти чоловік.
Ми покладаємося на тебе.
Щоб ми були здорові і пильні.
Якщо накриє новою хвилею,
нам без тебе ніяк.
Агов.
-До ваших послуг. -Навзаєм. Бувай.
ВИ МЕНЕ БАЧИЛИ? ЗНИКЛА НЕНСІ
Пообіцяй вибрати краще фото, якщо я колись зникну.
Я зробив усе, щоб не видати нас.
Я думав, він знає.
Аді, ми нічого не зробили.
Точно.
Це те саме, що вбити її.
Ти зацідив Ненсі в груди?
-Ні. -Я зацідила Ненсі в груди?
Ні.
Ну от. Хочеш когось звинуватити – побалакай з Тріксі.
Добре, ти права. Як завжди.
Кепський вигляд.
Ти вигораєш.
Ти ще так довго без ліків не обходилася.
Не хвилюйся про мене.
Я хвилююся за нас обох.
Я? Хвилююся?
Я тебе знаю.
Підніми.
Слухаю.
Вітаю, лікарю. У лікарню надійшов ваш пакунок.
Зараз буду.
Таємний інгредієнт.
Зовсім скоро тобі полегшає, кохана.
-Я швиденько. -Ти що? Я піду з тобою.
Ти не один хочеш картоплю фрі.
Полуничний мілкшейк.
Саманто?
Мабуть, пішла раніше.
Перевір цю, я погляну в тих.
Джекпот.
Так.
Гаразд.
Добре, ти готова? Раз, два, три.
Ти в нормі?
Ти в порядку?
-Так. -Так.
ГІБРИДІВ НЕМАЄ
Ні.
Ні!
Аді?
Чому з морозилки тече вода?
Зараз подивлюся. Ходімо зі мною.
Досі тут.
Ти не зачинив двері?
Ні, зачинив.
Здається.
Саманти немає.
А якщо вона бачила?
Нам…
-Нам треба піти. -Так.
Вони тут!
Оце так. Привіт.
Ого. Усім привіт.
Ми пропустили
оголошення про збори сусідської варти?
Не розкажеш, що в морозилці, Аді?
Ти збрехав мені.
Ти прекрасно знав, де Ненсі.
Тому що ви її вбили.
Вибач, Бобе.
Вибачте, що ви ось так про це дізналися.
Вона захворіла.
Тоді чому ти просто не сказав нам?
Наше сусідство ґрунтується на довірі.
Ні.
Наше сусідство ґрунтується на лицемірстві.
Скількох сусідів ми з вами стерли в ім'я вірусу?
Скільки бензину знадобиться, аби ми забули, що ситуація не нормальна?
І вже ніколи такою не стане.
Ми поселилися тут у пошуку доброти,
а натомість знайшли
дикунів з кращими зачісками.
От лайно.
Заспокойтеся. Вона не заразна. Спокійно…
Не чіпайте її! Не треба!
Вона нічого не зробила! Геть!
Відпустіть її! Вона нічого… Геть від неї!
Відпустіть її!
У житті трапляються й такі випадки, коли Час до нас милостивий
і дарує нам ще секунду, ще хвилину,
ще мить поруч із тими, кого ми любимо.
ЗАЛІЗНИЧНЕ ПЕРЕХРЕСТЯ
А буває й так, як я вже казав.
Час наздоганяє нас.
Не забувається повік,
Що серце пам'ята,
I дружба перша, і любов,
I молоді літа.
Усе добре.
Боже мій.
Вибач.
Годі тобі.
Ми тут.
Разом.
Це я винен.
Що?
Це я приніс її до тебе, додому.
Ти про що?
Коли все почалося. Я працював у лікарні.
Я мав захистити тебе, але приніс її до тебе.
Аді, то був син Джонсонів на вечірці з басейном.
Він весь час пчихав на мене.
Хіба ти забув?
-Я гадав… -Ти ні в чому не винен, коханий.
Ти ні в чому не винен.
Притулися.
Я кохаю тебе.
І я кохаю тебе.
І дружба перша, і любов,
І молоді літа.
Покиньте територію, негайно.
Усіх, хто залишиться, застрелять.
Геть звідси, негайно!
Про що б не йшлося,
та сивобородий Час завжди знайде, як переплести нитки…
Ну, коли настане час.
Лікар Сінгх, правильно?
Гарний будинок.
Переклад субтитрів: Софія Семенко