‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎TIMPUL VOSTRU A SOSIT
‎Unii spun că nimic nu șterge diferențele ‎dintre noi ca Timpul.
‎Datorită unui fapt foarte simplu.
‎Indiferent cine ești sau unde mergi…
‎Să zicem doar că Timpul are tendința ‎să ne prindă pe toți din urmă.
‎Gladys!
‎- Generale. ‎- A trecut ceva vreme.
‎Eu și băieții eram în trecere prin cartier ‎și am zis să te vizităm.
‎Putem intra?
‎Ia loc!
‎Chiar e necesar?
‎Chiar e necesar ‎să simulezi o boală terminală?
‎Nu mai lucrez pentru tine.
‎Gladys, vine un nou val. ‎Ar putea fi ultima noastră șansă.
‎Există…
‎două feluri de oameni pe lumea asta.
‎Oamenii care lasă acest virus îngrozitor,
‎urât, monstruos, să-i ucidă pe ei ‎și pe cei pe care-i iubesc.
‎Soți, soții, mame, tați, copii.
‎Precum fetițele tale.
‎Apoi ai soldați.
‎Oameni care sunt dispuși ‎să facă orice este necesar…
‎să învingă boala asta oribilă.
‎Să preia controlul, ‎să readucă omenirea la ce era înainte.
‎O să te las să ghicești ‎ce fel de persoană sunt.
‎Ești un monstru.
‎Gladys, întrebarea este cine ești tu.
‎Unde e cartea aia afurisită?
‎I-am lăsat-o înlocuitorului meu.
‎În Rockbridge.
‎Dr. Singh.
‎Grozav!
‎Îți sunt recunoscător.
‎Sunt doar copii.
‎O să existe la mult timp ‎după ce noi nu vom mai fi.
‎Orice ai face.
‎Da, timpul are ironia sa aparte.
‎E un tovarăș constant…
‎Nu!
‎…până nu mai e.
‎Nu!
‎TIMPUL VOSTRU A SOSIT
‎Ai văzut? Eram ca Tom și Huck ‎scăpând de răufăcători!
‎- Ce ai? ‎- Nimic.
‎- E din cauză că ți-am pierdut pastilele? ‎- Nu.
‎Ascultă, puștiule!
‎Vreau să-ți mulțumesc ‎pentru chestia aia pe care ai făcut-o.
‎- Ce chestie? ‎- M-ai protejat.
‎Și tu, pe mine!
‎Strânge pumnul!
‎Mișto!
‎Facem echipă bună, Bărbat Mare!
‎Apropo de asta…
‎Uite, Zăhărel…
‎Vin cu tine în Colorado.
‎Stai așa! Vii cu mine?
‎Da, de ce nu?
‎Nu te entuziasma, bine?
‎Mai e cale lungă până acolo.
‎Ce faci, Jepp?
‎Dar am pierdut trenul. ‎Cum o să ajungem acolo?
‎Întâi trebuie să ne dăm seama ‎cum să ajungem la cel mai apropiat drum.
‎Mucoșii ăia m-au dat peste cap.
‎Cu asta te ocupi acum?
‎Te ascunzi în pădure ‎și aștepți să te reprimească prietenii?
‎Vreau să discut cu Gus.
‎Bine, dar repede!
‎- Am uitat să-ți dau asta. ‎- Dă-mi să văd!
‎O să-ți trebuiască să-ți găsești mama. ‎E tot ce echipa mea…
‎E ce a găsit fosta mea echipă ‎despre Birdie.
‎- Ce-i aia? ‎- O adresă, probabil a mamei tale.
‎E o adresă parțială.
‎Ce-i „GoGro”? E un loc real, măcar?
‎E ceva ce nu știați.
‎Sper să te ajute. ‎Îți urez tot norocul din lume!
‎- Stai! Unde te duci? ‎- La tren.
‎Ba pe naiba! Nu trece pe aici.
‎Ba da, dar nu oprește.
‎Și noi căutăm trenul. Putem veni cu tine?
‎- Nu știu dacă e o idee bună, Gus. ‎- De acord!
‎De ce nu?
‎Fata asta e dusă cu pluta!
‎Drumul trece prin Valea Amărăciunii.
‎- Ce-i aia? ‎- Cel mai toxic câmp de flori mov.
‎Nimeni nu se apropie, să nu moară.
‎Dar e cea mai rapidă cale spre tren,
‎iar Armata Animalelor nu va căuta acolo.
‎Haide, Bărbat Mare! ‎Trenul merge în Colorado.
‎- Trebuie să mergem cu ea. ‎- Nu.
‎- Te rog! ‎- Nu.
‎- Te rog frumos? ‎- Nu.
‎Te rog…
‎Fie!
‎- Dar trebuie să asculți de mine. ‎- S-a făcut!
‎Stați! Am zis să ascultați…
‎Fir-ar să fie!
‎- Trenul trece pe asta? ‎- Nu, era pentru mașini.
‎- Mă mir că știi ce-s mașinile. ‎- Gura!
‎Mergi!
‎TRECERE DE ANIMALE SĂLBATICE
‎Mă întreb cum e GoGro.
‎Pun pariu că e drăguț, ca mama.
‎Ce știi despre ea, Gus?
‎Știu că nu are coarne.
‎Și am fost toată viața ei, ‎așa că trebuie să mă caute și ea.
‎Uneori, când ne facem așteptări ‎despre cineva, nu se împlinesc.
‎Dă-i pace!
‎Nu trebuie să-l faci și pe el ‎alergic la adulți, ca tine.
‎Ce era în capul meu? Sigur ai reușit ‎să-i explici lui Gus nuanțele firii umane.
‎Nu știam că te interesează nuanțele.
‎E greu de spus, după faza cu tigrul ‎și echipa de psihopați.
‎- Zi mersi că te-am salvat! ‎- Nu vă certați!
‎Puștiul m-a salvat, nu tu.
‎- Cât mai e? ‎- De ce, ai obosit?
‎Nu începe!
‎Gus, rămâi la vedere!
‎- Copacul ăla poartă pătură? ‎- Nu e o pătură.
‎E o parașută.
‎N-am mai văzut, dar am auzit povești.
‎Pe vremuri, oamenii săreau din avioane ‎de sus, din cer,
‎iar parașutele le încetineau căderea.
‎Îi țineau în siguranță.
‎- Mă iei peste labă, nu? ‎- Se zice „peste picior.” Dar nu.
‎- Oamenii o făceau de distracție. ‎- Bine…
‎Dar unii o făceau ca să-i omoare pe alții.
‎I se zicea „război”.
‎Mă credeți prost?
‎Dacă pătura asta era magică,
‎de ce ar fi lăsat-o proprietarul ‎să atârne în copac?
‎- Așa e! ‎- Corect!
‎Nu e frumos, pe bune!
‎Aproape am ajuns.
‎- Unde te duci? ‎- Undeva.
‎Definește „undeva”.
‎Unii din sud primesc hibrizi.
‎O să ajut hibrizii, ‎chiar dacă nu mai sunt în Armată.
‎- Dar tu? ‎- Ce-i cu mine?
‎Chiar crezi că mama lui va fi în viață…
‎Gus! E un copac cu mere cu caramel?
‎Are superauz.
‎Nu ne aude. Fii atentă!
‎Nu contează ce cred eu.
‎Băiețelul ăla e întruparea speranței.
‎Nu știu de unde i se trage.
‎De ce faci asta?
‎- De ce-l ajuți pe Gus? ‎- Am motivele mele.
‎Definește motivele alea!
‎Nu trebuie să-ți definesc nimic.
‎Am reușit! Am ajuns!
‎În sfârșit!
‎Valea Amărăciunii.
‎Pare destul de veselă.
‎Se spune că aici se îngropau morții ‎după Marea Prăbușire.
‎Florile au crescut din Maladie.
‎- Te pot îmbolnăvi? ‎- Nimeni nu se apropie să afle.
‎Cum traversăm câmpul?
‎Pe acolo!
‎Nici nu se pune problema!
‎Ce e? Ți-e frică?
‎Nu, sunt inteligent. ‎Chestia aia nu ne va susține greutatea.
‎Poate nu pe a ta. ‎Eu și Gus va trebui să trecem fără tine.
‎- Ăsta era planul tău. ‎- Eu doar încerc să ajung la tren.
‎- Gașcă! ‎- Înapoi!
‎Nu, tu faci pe dura, de parcă n-ai suferit ‎când te-au alungat amicii.
‎- Du-te dracului! ‎- Sunt deja acolo.
‎Dacă nu erai tu, ‎nici nu eram în situația asta.
‎Știu că ți-e greu să înțelegi,
‎fiindcă îți pasă doar de tine însuți,
‎dar oamenii ăia erau singura mea familie ‎și tu ai distrus-o!
‎Nu! Gus!
‎- Stai, puștiule! Întoarce-te! ‎- Așteaptă-ne!
‎- Nu, Gus! ‎- Stai, puștiule!
‎Stai, Gus! Ai mers prea departe. ‎Așteaptă-ne, bine?
‎- Nu și dacă vă certați! ‎- Gus, întoarce-te aici!
‎Nu țipa la el! Nu ajută cu nimic!
‎Mă ajută pe mine. Gus! ‎Dacă mai faci un pas, gata cu echipa!
‎Nu glumesc! Întoarce-te!
‎Nu!
‎Ajutor!
‎- N-o să țină. ‎- Ai o idee mai bună?
‎Gus!
‎Rahat!
‎Nu-ți da drumul!
‎- Nu mișca! ‎- Venim!
‎Stai nemișcat!
‎Ține-te bine!
‎Zăhărel! Nu!
‎- Gus! ‎- Gus!
‎Gus!
‎GRĂDINA ZOOLOGICĂ ESSEX
‎Pe când timpul se scurgea pentru unii…
‎Aimee și Wendy se bucurau ‎de tot timpul din lume.
‎Ani de zile au dezvoltat ‎ceea ce avea să devină
‎cel mai important lucru pentru amândouă…
‎Rezervația.
‎Nu te mai mișca, Bobby! ‎O să mergem la magazin.
‎Stai!
‎Mersi!
‎Întoarce-te, Bobby! Nu te supăra!
‎Întoarce-te, Bobby!
‎Alo? E cineva pe recepție?
‎- Încerc să dau de Rezervație. ‎- ‎Spune!
‎Slavă Domnului! ‎Am găsit un hibrid de om cu oposum.
‎Dar nu știm cum să-l îngrijim. ‎Am găsit fluturașul, ne poți ajuta?
‎Vă dau instrucțiuni unde să-l lăsați ‎și trecem să-l luăm.
‎Vrei să-l abandonăm? E bebeluș. ‎Putem veni la tine.
‎Astea-s regulile.
‎Chestia asta nu va supraviețui mult. ‎Zi-mi unde ești!
‎Are nevoie de ajutor!
‎Ai încredere în mine!
‎Alo?
‎Mami?
‎Primim încă un bebeluș?
‎E prea periculos.
‎- Unde e Bobby? ‎- Nu știu.
‎Sapă gropi peste tot.
‎Iese și afară uneori.
‎Eu l-am rugat. Mă ajută cu un proiect.
‎Dar eu nu am voie afară.
‎Asta te deranjează, de fapt?
‎- Știi că te poți juca cu alți hibrizi. ‎- Ei își văd de ale lor.
‎- Dar Junior? ‎- Nu mai pleacă din copac.
‎E parțial bufniță, scumpo.
‎- Și Henry? ‎- Nu iese din carapace.
‎E prea timid.
‎Din câte știu…
‎și tu ești în parte animal.
‎Dar nu ca ceilalți.
‎Le faci prea mari.
‎Trebuie să arate așa!
‎Sigur nu ești un purceluș?
‎Tare te mai pricepi la nămol!
‎Nu ești la fel de animal ca ei.
‎E-n regulă.
‎Uneori mi-aș dori să fiu.
‎Eu nu, fiindcă nu aș putea ține locul ăsta ‎fără tine, Botic.
‎Fiindcă ești inteligentă, ‎mai presus de majoritatea oamenilor.
‎- Dar nu sunt nici om. ‎- Slavă Domnului!
‎Nici eu nu mă integram.
‎Abia când am venit aici ‎și te-am găsit pe tine, în sfârșit…
‎am învățat să fiu eu însămi.
‎Cum învăț să fac asta?
‎Înțelegând că nu e nimic ‎în neregulă cu tine.
‎Ești perfectă așa cum ești.
‎Bobby, te-ai întors!
‎Ce ai acolo, Bobby?
‎De unde e asta?
‎- Gard. ‎- A găsit-o pe gard.
‎Ne-au găsit.
‎Câine?
‎Așteaptă-mă!
‎Unde mergem?
‎Câine, ia-o mai încet!
‎Câine! Unde ești?
‎Pubba!
‎Gus! Cât te-ai înălțat!
‎Stai așa!
‎Așa e mai bine!
‎- Pari obosit. ‎- Vin de departe.
‎Mi-a fost dor de tine.
‎Și tu mi-ai lipsit.
‎Trebuie să-ți spun ceva.
‎O să te superi.
‎Bine, spune-mi! Dar nu avem mult timp.
‎Ți-am încălcat regula.
‎Singura regulă pe care mi-ai spus ‎să nu o încalc niciodată.
‎Am trecut gardul.
‎Da.
‎Ești supărat?
‎- Știam că-l vei trece la un moment dat. ‎- Zău?
‎Voiam să rămâi așa cum mi te aminteam.
‎Deci am făcut lucrul corect?
‎Nu știm mereu ce e corect, ‎asta înseamnă să crești.
‎Trebuie doar să urmezi ce e aici.
‎Chiar și când e dificil.
‎Nu ți-am spus ce-i mai grav.
‎Spune-mi!
‎Am plecat cu unul dintre cei ‎despre care m-ai prevenit.
‎- Așa… ‎- Dar nu e așa de rău.
‎E bine în el, cred.
‎Trebuie doar să cauți.
‎Deci înveți.
‎Ființele umane sunt complicate.
‎- El și Urs mă duc s-o găsim pe mama. ‎- E și un urs?
‎Bine!
‎Sunt prietenii mei, ‎dar nu se înțeleg prea bine.
‎Ascultă-mă! Ai trecut de gard, ‎deci nu te opri, bine?
‎Ai de prins un tren.
‎Dar vreau să rămân aici cu tine!
‎Știu, amice, dar, vezi tu…
‎ai lucruri mai importante de făcut.
‎Nu mai e vorba doar de noi doi.
‎Mai sunt și alți copii ca tine. ‎Se bazează pe tine.
‎Dar trebuie să fii curajos, bine? ‎Chiar și când e greu.
‎Bine? Nu te teme!
‎Bine. Haide!
‎Să-ți arăt!
‎Ești pregătit, Gus.
‎Nu uita ce ți-am spus!
‎Uită-te la mine, Pubba!
‎Te văd. ‎În curând, toată lumea te va vedea.
‎Pubba?
‎Pubba!
‎Întoarce-te, nu mă părăsi!
‎Nu mă părăsi, întoarce-te!
‎Mă bucur să te cunosc, Gus.
‎Vine! Nu te opri!
‎Nu te teme, Gus! Ești pregătit acum.
‎- Gus! ‎-‎ Nu mi-e teamă!
‎- Gus! ‎- Gus!
‎- Ești pregătit, Gus. ‎- Zăhărel!
‎Nu uita ce ți-am spus!
‎Totul depinde de tine, Gus. ‎Nu renunța acum!
‎Dă-mi asta jos!
‎Nu mă tem.
‎Mai încet nu poți să fii?
‎- Nu l-ai cărat tu. ‎- Nu văd nimic.
‎- Tu ai vrut casca. ‎- Tu ai vrut parașuta.
‎- Gașcă! ‎- Mi-era bună!
‎Strângeți pumnul!
‎Acum ciocniți-i!
‎Acum, să mergem!
‎Cât timp răul cutreiera prin lume…
‎sfârșitul fericit părea de neatins ‎pentru unii.
‎- Iisuse! ‎- Zici că ai văzut o fantomă!
‎Sunt puțin stresat în ultima vreme.
‎Nu doar tu, vecine!
‎Arde-le, Adi!
‎Pune rumeguș în loc!
‎Nu toate problemele se rezolvă cu foc.
‎Unele lucruri trebuie înfruntate.
‎Apropo, ia câteva în plus, pentru Rani.
‎M-AȚI VĂZUT?
‎De ce crezi că e dispărută?
‎Lipsește de trei zile.
‎Trei zile, zici?
‎Sunteți vecini, nu ai observat?
‎Nu am mai văzut-o pe Nancie ‎de la petrecerea lui Doug,
‎dar nici n-am fost atenți.
‎O să se bucure să vadă că ai făcut astea.
‎- Să sperăm! ‎- Da.
‎Cum se simte Rani, apropo?
‎N-am mai văzut-o.
‎Păi, de la petrecerea lui Doug,
‎ne dezinfectează toată casă, ‎fiindcă avem…
‎blaturi de granit.
‎Trebuie să pui osul la treabă cu alea!
‎Mersi pentru pont, Bob! ‎Ești un tip de treabă.
‎Ne bazăm pe tine, să știi.
‎Să ne ții sănătoși și vigilenți.
‎Dacă mai vine un val, ‎o să avem nevoie de tine, amice.
‎Auzi…
‎- Vă stau la dispoziție! ‎- Pa!
‎M-AȚI VĂZUT? ‎NANCIE E DISPĂRUTĂ
‎Promite-mi că vei alege o poză mai bună ‎dacă dispar.
‎De-abia mi-am păstrat calmul, ‎Credeam că s-a prins.
‎- Adi, n-am făcut nimic. ‎- Tocmai!
‎E ca și cum am fi ucis-o.
‎- Ai lovit-o pe Nancie în piept? ‎- Nu.
‎- Am lovit-o eu? ‎- Nu!
‎Asta e! Vorbește cu Trixie, ‎dacă vrei un vinovat.
‎Ai dreptate, ca întotdeauna.
‎Arăți rău.
‎Ai febră.
‎N-ai mai avut asemenea pauze de tratament.
‎Nu-ți face griji pentru mine! ‎Îmi fac eu destule griji pentru amândoi.
‎- Eu, să fiu îngrijorat? ‎- Știu că te apucă.
‎Răspunde!
‎Spune!
‎Dr. Singh, avem o livrare la clinică.
‎Vin imediat!
‎Serul secret!
‎Serul secret.
‎Te vei simți mai bine în curând.
‎- Mă întorc repede. ‎- Vin cu tine.
‎- Nu doar tu vrei cartofi prăjiți. ‎- Milkshake cu căpșuni.
‎Samantha? Cred că a plecat devreme.
‎Uită-te în asta, eu mă uit aici.
‎- Bingo! ‎- Bine!
‎Ești gata? Unu, doi, trei!
‎Ești bine?
‎- Da. ‎- Bine.
‎NU MAI AVEM HIBRIZI
‎Nu!
‎Adi?
‎De ce se scurge apă din congelator?
‎Mă duc să verific. Haide!
‎Încă e aici.
‎- Ai lăsat ușa deschisă? ‎- Nu.
‎Nu cred.
‎Samantha nu mai e.
‎Dacă a văzut?
‎Noi…
‎- Să plecăm! ‎- Da.
‎- Uite-i! ‎- Stați așa!
‎Salut, oameni buni!
‎Am ratat invitația ‎la ședința consiliului de cartier?
‎Ne spui ce-i în congelator, Adi?
‎M-ai mințit azi.
‎Știai unde e Nancie.
‎Fiindcă ai ucis-o.
‎Scuze, Bob!
‎Îmi pare rău că ați aflat așa.
‎Era bolnavă.
‎De ce nu ne-ai spus, atunci?
‎Cartierul e clădit pe încredere.
‎Ba nu!
‎E clădit pe baza ipocriziei.
‎Câți vecini am eliminat ‎sub pretextul virusului?
‎De câtă benzină e nevoie ‎să uităm că nu e normal?
‎Niciodată nu va fi!
‎Ne-am stabilit aici în căutarea bunătății, ‎dar am găsit…
‎doar sălbatici cu frizuri frumoase.
‎Rahat!
‎Calmați-vă! Nu e contagioasă.
‎Lăsați-o în pace!
‎Nu a făcut nimic!
‎Lăsați-o în pace! N-a făcut nimic!
‎Lăsați-o!
‎Într-adevăr, există momente în viață ‎când Timpul este binevoitor…
‎când primim o clipă sau un minut în plus,
‎un moment cu cei dragi.
‎TRAVERSARE CALE FERATĂ ‎TREI ȘINE
‎Iar alteori, e cum am mai spus.
‎Timpul ne prinde din urmă.
‎Să dăm oare uitării vechile prietenii?
‎Să nu le amintim vreodată?
‎Să dăm oare uitării vechile prietenii?
‎Și zilele de altădată?
‎Totul va fi bine.
‎Dumnezeule!
‎Îmi pare rău.
‎Să nu-ți fie!
‎Suntem aici. Împreună.
‎A fost vina mea.
‎- Poftim? ‎- Eu am adus boala acasă.
‎Despre ce vorbești?
‎Când a început, lucram la spital.
‎Trebuia să te protejez, dar te-am expus.
‎Adi, a fost băiatul familiei Johnson, ‎la petrecere. Strănuta pe mine, ai uitat?
‎- Am crezut… ‎- Nu a fost vina ta, iubitule.
‎Nu a fost niciodată vina ta.
‎Vino încoace!
‎Vino aproape!
‎Te iubesc!
‎Și eu te iubesc.
‎Să dăm oare uitării vechile prietenii?
‎Și zilele de altădată?
‎Plecați imediat!
‎Cine rămâne va fi împușcat.
‎Plecați!
‎Oricum ar fi,
‎Timpul are un mod ironic ‎de a pune toate piesele la un loc….
‎ei bine, la timpul potrivit.
‎Dr. Singh, presupun?
‎Frumoasă casă!