ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Не можна розповісти історію Ґаса,
не розповівши історію Еймі.
Кінець світу може пов'язати між собою кого завгодно.
Еймі цього зовсім не очікувала,
бо до Великого краху…
Ми більше не говоримо.
…їй важко давалися хоч якісь зв'язки.
Хто хотів завести трьох дітей?
Дітей ти на мене не повісиш.
Він мене не слухає.
Це несправедливо.
-Я тільки те й роблю. -Що я щойно сказав?
У нього чудова робота, але…
Тому що Еймі жила в клітці.
-Він цямкає… -У клітці буденності.
Так огидно.
І її клітка мала от-от зменшитися.
Увага, екстрене сповіщення.
Це не навчання.
Він безжальний, і тепер це наша реальність.
Якщо ви не молилися, то, можливо, варто почати.
Вірус H5G9…
Це останнє попередження.
Карантин обов'язковий.
Повторюємо, карантин обов'язковий.
Влада наказує всім залишатися вдома.
Зачиніться в будинках.
Не контактуйте з тими, у кого з'явилися симптоми.
Якщо ви здорові, потрібно ізолюватися.
Години переросли в дні.
Дні переросли в тижні.
Еймі стала заручницею.
Та щойно їй здалося, що світ замкнув її назавжди…
як природа вирішила інакше.
І вперше в житті Еймі відчула…
що прокинулася.
Тієї ж миті
Еймі зрозуміла, куди повинна піти.
ЗООПАРК ЕССЕКСУ
ДОРОГА ЛЮТІ H5G9
Привіт.
Усі пішли, так?
Готовий звільнитися?
Так?
Деякі історії починаються з початку.
Що ж, тоді вперед.
Історія Еймі починається звідси.
Водночас далеко в глибоких лісах
доля сплітала наші історії в одну.
Здорованю!
Зачекай на мене!
Довго за мною бігатимеш?
Поки не дійдемо.
Дійдемо куди?
У Колорадо. Вона ж там.
Хто?
Моя мама.
Я забув тобі сказати.
Колорадо вибухнуло.
Так, там…
нічого не зосталося.
Лазери, напевно, і…
Людей також не залишилося. Так прикро.
Жаль, що ти там не побував. Ну, гарного життя.
Це був жарт.
Твої жарти несмішні, Здорованю.
Такі ж смішні, як малий олень, який думає, що зможе вижити сам.
Я не сам, у мене є ти.
-Що я тобі сказав? -Що якщо піду сам…
Я казав залишатися,
не потикатися, не висовувати дупи з лісу
і жувати собі зелень чи що ти там робиш.
Що ти робиш?
Пабба казав не залишати по собі слідів,
ховати сміття, щоб поганці нас не знайшли.
Я швиденько.
Дай вгадаю.
Ти ще й нічне створіння.
Я не шумітиму, чесно.
Так не підходить, малий.
Ти там страшний, як той чорт.
Підійди, щоб я тебе бачив.
Де ти живеш?
-Ніде. -А це де?
-Де схочу. -У тебе є друзі?
-Нема. -Чому?
-Мертві. -Ти знаєш мою маму?
-Ні. -Чому?
-Мабуть, мертва. -Звідки ти знаєш?
-Більшість мертві. -Колорадо далеко?
-Мільйон кілометрів. -Довго йти?
Не знаю, бо я тебе не беру.
Чому?
Бо в мене є справи.
-Які? -Повір, малий.
Таким, як я, не місце поруч з такими, як ти.
Ти погасив усі вогнища?
Які вогнища?
Пабба казав, що за парканом – самі поганці і вогнища,
але я більше вогнищ не бачив.
Доїдай.
Що далі?
Я лягаю спати.
А мені що робити?
Що хочеш, але щоб зранку я тебе тут не бачив.
Дідько.
Дідько…
Ні. Тільки не моя їжа…
Ах ти малий…
Моя мапа!
Де вони?
Не знаю. Я ковтнув пару, але вони несмачні.
Від них стає погано.
Це не цукерки.
Де решта таблеток?
Чорт!
Але я взяв багато сиропу!
Іди додому.
Можеш випити мою половину!
Ходи сюди.
У мене немає ліків, немає мапи,
немає води і немає харчів.
А без їжі я стаю злий.
Хочеш побачити, що таке злість?
Я знаю, де є їжа.
ТУРИСТИЧНИЙ ЦЕНТР
Може, зайдемо разом?
Малий…
Заходь!
Не говорити…
узяти їжу, втекти.
Не говорити, узяти їжу…
Тату?
Не чіпайте мою голову! Не чіпайте її!
До вас часто навідуються?
Ніколи.
Тоді можете зняти маски.
У мене немає Немочі.
Якщо ви ізолювалися тут, то у вас її теж нема.
Вірус досі поширюється?
Накочує хвилями.
А вони…
Гібриди не хворіють і не поширюють вірус.
Не знаю, чому люди досі в це вірять.
Ми нечасто виходимо.
Расті!
Не за столом.
Можеш іти до себе.
Зажди.
Так краще.
Дякую.
Ви мама Расті?
-Я ще не бачив мам. -Зараз почнеться.
Хто вчив тебе говорити?
Мій Пабба. Він мене навчав.
Мабуть, його забрала Неміч.
-Ви знаєте Бірді? -Кого?
Мою маму. Ми її шукаємо.
Вибач. На жаль, я її не знаю.
Але вона дуже гарна.
Я казав йому,
що її вже немає, але він збіса впертий.
Як ви познайомилися?
-Ніяк. -Він веде мене в Колорадо.
Скільки тобі, Ґасе?
Думаю, мені десять.
Хіба для них це не забагато?
Скільки Расті?
Йому 11.
Він один з останніх…
Один з останніх
людських дітей до…
До появи таких дітей, як ти.
Можна мені з ним побавитися?
Не знаю.
Він кусається?
Ти кусаєшся?
Тоді вперед, Ласуне.
Ну, добре.
Ти знав, що люди бували на Місяці?
Тато казав, що колись люди літали в космос.
Ти бував на Місяці?
Ні. Але якось був у супермаркеті.
Ти какаєш кульками?
Ні.
Твої вуха м'які чи гидкі, як у свині?
Деколи я про них забуваю.
Згадую хіба коли сверблять.
Колись у мене був ретривер Снікерс.
Коли я чухав його за вухом, він стукав лапою.
Ти теж так робиш?
Не знаю.
Можна спробувати?
Ого, круто!
-Ти вмієш бавитися поїздами? -Ага. Що таке поїзд?
Схожий на гусеницю
і швидко їздить.
Як ним бавитися?
Кладеш на нього руку і штовхаєш.
Прикольно.
Ти той, хто я думаю?
Не знаю. Той?
Ну, той футболіст.
Ти грав за… Як їх там?
«Ґейторс»?
-«Ґардіанс». -Точно.
-Тіммі Джепперд. -Томмі.
То де ти був, коли все…
Намагаюся про це не думати.
Розумію.
Бев працювала.
Ми двоє були на роботі.
Тоді ми майже не бачилися.
Усе це страхіття певним чином
зблизило нас як сім'ю.
Пощастило вижити.
Бо ніхто не знає, що ми тут.
Що вам від нас треба?
Переночувати, перечекати грозу.
-Я маю спитати Бев. -Це не прохання.
Ми не хочемо неприємностей.
Тоді нас двоє таких.
Вогнище.
Уперед, знайдіть його.
Марко.
Поло.
Марко.
Поло.
Нечесно! Він чує все, мам!
Він інакший, синку. Виберіть гру, в яку обидва добре граєте.
Може, покажеш Ґасові платівки?
Ти вже колись чув музику, Ґасе?
Поки одна гроза лише насувалася…
НАЙКРАЩИЙ ЧОЛОВІК У СВІТІ
…далеко від Єлловстоуну ще одна гроза неслася
просто на Адітью Сінгх.
Так, дякую.
-Серйозно? -У мене знову самі голосні.
-Ти шахруєш. -Ти зовсім не вмієш програвати.
Що?
«Хі» – це не слово!
Це 14-та літера грецького алфавіту.
Сумую за інтернетом.
Бо в інтернеті ти міг перевіряти мої слова?
Ну, і через це також, але переважно…
через це. Бум!
«Москіт». Скільки ти його там ховав?
Я тебе переможу.
-Вибач, сонце. -Ненавиджу, коли ти мене так називаєш.
Давай.
Запаси закінчуються. Я поїду до лікарки Белл.
Якщо ти просто хотів втекти від гри…
Ми ж не хочемо, щоб сусіди побачили тебе такою.
Тоді принеси мені картоплю фрі.
І яблучний пиріг?
-І полуничний мілкшейк. -Боже.
Слухай.
Я кохаю тебе.
Готова пройтися, Тріксі?
Так?
Ходімо.
ҐІДЕОН-ПЛЕЙС
ОХОРОНА
РОКБРИДЖ
-Привіт, Аді. -Привіт, Бобе.
-Обережно на дорозі. -Звісно.
Хороший ти чоловік.
СТЕРЕЖІТЬСЯ
УНИКНІТЬ ЗАРАЖЕННЯ
МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР «ЛІЛ ШЕРИФФC»
БУДЬ ЛАСКА, ДОТРИМУЙТЕСЯ ДИСТАНЦІЇ ДВА МЕТРИ
НА КАРАНТИН – ТУДИ ЩОБ НЕ ЗАРАЗИТИСЯ, МИЙТЕ РУКИ З МИЛОМ
Привіт.
Де Кевін?
Попрощався пару днів тому.
Почув, що на східному узбережжі нові безпечні зони.
Не знав, що східне узбережжя вціліло.
Між нами кажучи, йому остогидло сидіти під замком.
Йому тільки дай причину, щоб вилізти.
Ви добре почуваєтеся?
Так, просто плановий візит.
Знаєш, легко втратити лік днів.
-Знаю. Ваш зап'ясток. -Так, вибач.
Усе добре. Можете сісти.
Дякую.
Дякую. До наступного тижня.
-Пане Сінгх? -Так.
Можете заходити в кабінет.
Як завжди зайнята?
Нову дозу?
Так. Дякую.
На скільки вистачає дози?
Днів 28 вона в повній ремісії, а потім…
Неміч повертається?
Так.
Якісь симптоми після нового коктейлю?
Незначний висип на нозі, легка нудота,
зате більше енергії.
Мабуть, скоро знайдемо ліки.
Знаєш, ти повторюєш те саме вже десять років,
а я досі не розумію: ти говориш зі мною як з родичем, пацієнтом
чи колегою?
Що це таке?
Усі мої записи.
Детальна документація всіх версій, які вводилися Рані.
Що спрацювало, що ні.
Хочеш, щоб я вів записи? Моя кар'єра медика скінчилася.
Необов'язково.
Мені краще на задвірках. Менше крику і масових смертей.
-Ти знаєш, що я пройшов. -Ми всі це пройшли.
Я б не просила, якби мала інший вибір.
Ти про що, Ґледіс?
До всього цього…
я повторювала пацієнткам,
що мамограми рятують безліч жінок.
Але після появи вірусу
рак відійшов на другий план.
Думка про те, що він вбиває повільно, здавалася розкішшю.
На якій ти стадії?
Думаю, уже на четвертій.
Боже, мені так прикро.
Не знаю, що й сказати.
Скажи, що продовжиш мою роботу.
Я й не знаю, з чого почати.
Для цього є книга.
Довелося робити речі, якими я не пишаюся.
Але ти, як ніхто, знаєш, що тепер у цьому світі головне – вижити.
За будь-яку ціну.
Рані досі жива завдяки тобі,
і ми завжди будемо вдячні…
Знаєш, якийсь час
я вважала, що моя місія – знайти ліки проти вірусу,
але тепер я знаю, що помилялася.
Це твоя місія.
Чому ти така певна?
Бо заради своєї дружини ти підеш на все, лікарю Сінгх.
І саме це тобі й доведеться зробити.
Що таке?
У неї знову ліки закінчилися?
Ні, її немає.
Не розумію.
Вона залишила вказівки. Твої ліки маю робити я.
Так кажеш, наче це щось погане.
Навпаки краще, якщо мої ліки робитиме мій чоловік.
Ні, ти не розумієш, що вона…
Що вона робила. Просто…
Що таке, Аді?
Це суперечить усім нашим переконанням.
Я так не зможу.
Жетони.
Можете виміняти на сухпайки.
Я беру лише на дорогу до Ринку.
Нам не треба твої гроші.
Я б запропонував ліки, але він їх загубив.
-Що ти з ним зробиш? -Спробую позбутися.
Хоча на словах це легше.
Ти один з них,
правда?
Я…
побачила мітку.
Уже ні.
Скількох людей ти вбив?
-Не треба. -Вони на це заслужили?
Ти прийшов по мою сім'ю?
По мого сина?
Я прийшов по їжу.
Послухай,
я просто намагався вижити.
Як і всі решта.
Ми не крали.
Не викрадали людей.
І ми нікого не вбивали.
Тому що замість вас це робили такі, як я.
Він вірить, що ти за ним наглянеш.
Нехай вірить у що завгодно.
Якби вирішував я…
-то таких дітей не існувало б. -То чому ти його врятував?
Не має значення.
Я щось придумав.
Може, ви його заберете?
Я врятував його, ви заберете. Тут йому буде краще, ніж там.
А як же його мама?
Кращої мами за тебе в нього не буде.
Я маю поговорити з Джорджем.
Добре. Скажи, що квасоля закінчилася.
«ПРИГОДИ ТОМА СОЄРА»
Ти бачив схожих на мене?
Якось ми бачили в лісі дівчинку-рись,
але вона не говорила, як ти.
Мій тато її відігнав.
Чому?
Він сказав, що це гібриди винні.
У чому?
У тому, що всі захворіли
і померли.
Її написав мій Пабба.
«ПЛЮШЕВИЙ КРОЛИК»
Хто?
Мій Пабба,
він написав купу книжок.
Зовсім не схоже на «Плюшевого кролика».
Хто це намалював?
Які в нього очиська.
У нього наче шмарклі з носа.
Ти бачив якісь вогнища?
Що?
Зовні всюди мали горіти вогнища.
Дивак ти, Ласуне.
Справжній дивак.
Хлопці, час спати.
Як воно, мати маму?
Ну, круто.
Як мати тата…
але краще.
Слухай, хочеш светр?
У нас їх тут тисячі.
Дякую.
Вимикаємо світло.
Застряг?
Ось, я полагодила.
Добре.
На добраніч, синку.
Солодких снів.
Твоя мама жила біля Ред-Рокс?
Біля чого?
Ми з Джорджем ходили туди слухати музику
до народження дітей.
Коли в нас було життя.
Ми любили музику так само, як ти.
Ред-Рокс.
Добраніч, Ґасе.
Рада знайомству.
Ми хочемо зранку з вами поговорити, добре?
-Неочікувано. -І страшнувато.
-На добраніч. -Добраніч, хлопці.
Здорованю!
Я теж не міг заснути.
Ми йдемо?
Їх більше.
Скільки?
Багато. Не чую через дощ.
Хвилину вашої уваги.
-Джордже. -Що це?
Ми прийшли не по вас
чи вашу сім'ю.
Але в нас є причини вважати, що ви переховуєте покруча.
-Расті. -Тому в нас є право зайти.
Расті.
За кодексом Еббота,
у нас є право обшукати ваш дім.
Або ж можете віддати гібрида мирним шляхом.
-Ніхто не постраждає. -Ґасе, сюди.
-На рахунок «три»… -Ґасе, сюди.
…передайте дитину.
Один…
два…
Ну добре.
Три!
Сюди, виродку.
Думаєш, тут ти в безпеці?
Тоді маю для тебе новини.
Ми тебе знайдемо.
Мило.
Любиш мертвих тварин?
То давай я тебе вб'ю.
Дякую.
Ще дві на дорогу?
Послухай, не зрозумій неправильно.
Він гарний малий. Просто…
Ми повинні захистити сім'ю.
Ви просто намагаєтеся вижити.
Радий був бачити, що є ще порох у порохівницях.
-Я такий: «Бляха-му…» -Джордже!
Точно.
Так.
Вибач, що назвав тебе диваком.
Та нічого.
Вибач за всі ці трупи.
Не страшно.
Надіюся, ти знайдеш маму.
Я теж.
Можеш не допомагати мені. Я й сам її знайду.
Ось що я тобі скажу.
Я дійду з тобою до сусіднього міста – і все.
А тоді – до Ред-Рокс?
Не перегинай.
Уперше в житті Ґас вирушив у справжню пригоду.
Але з новими пригодами…
з'являються нові небезпеки.
А от Еймі порвала з зовнішнім світом.
Але вона не знала,
що зовнішній світ не порвав із нею.
Переклад субтитрів: Софія Семенко