Це історія…
про дуже особливого хлопчика…
який опинився на самому краю світу.
ЄЛЛОВСТОУНСЬКИЙ НАЦПАРК
Та наша історія починається не звідси.
Спершу повернімося…
до Великого краху.
-Не забудь… -Індичка, пам'ятаю.
Бо наша історія також про лікаря,
який щасливо жив нормальним життям.
То що, кажеш, твого крокодила звати Крок?
Чудове ім'я для крокодила.
Зовсім скоро ви звідси вийдете,
щоб насолодитися прекрасною погодою.
Наш третій найкращий лікар. Жартую.
Виміряємо вашу температуру.
Розкажіть про свої симптоми, коли саме…
Добре.
А ось і захисники «Ґардіанс», почнімо з капітана.
-Чорт. -Томмі Джепперд.
Ти забув, правда?
Куплю її завтра.
-Люблю тебе. Бувай. -Па-па.
Бувай.
А от Неміч нормальною не була аж ніяк.
Заходьте.
І життя також нормальним уже не стане.
Скільки часу минуло?
Була здоровою три дні тому.
Герметизуйте палату.
Таких показників не бачили з часів Чорної смерті.
H5G9 офіційно став найсмертельнішим сучасним вірусом.
Тепер це наша реальність.
Якщо ви не молилися, можливо, варто почати.
Поки на нашого лікаря накочувалися жахіття міста,
один батько вирушив у глибини дикої природи,
щоб покинути світ людей.
Рані?
Рані!
Рані?
Підводься. Ходімо до машини.
Заборонено покидати…
Ні!
Стійте! Зупиніться!
З нами все буде добре. Візьми мою руку. Я тебе люблю.
Я люблю тебе.
Боже мій.
Запроваджено комендантську годину.
Агов!
Геть з дороги!
Хутко! Геть з дороги!
Геть з дороги!
З дороги!
Усе добре.
З тобою все буде добре.
Боже!
Але на цьому їхня історія не закінчується.
«ШОК-О-РАКЕТА» БАТОНЧИК З МОЛОЧНОГО ШОКОЛАДУ
Вибачте, ви лікар?
Так.
Потрібна ваша допомога.
Це почалося сьогодні вранці.
Поки наш світ чимраз глибше потопав у хаосі,
відбувалося ще щось.
Щось надзвичайне.
Ніхто не знав, що з'явилося раніше…
гібриди чи вірус.
Саме це запитання стане найбільшою загадкою нашого часу.
Це історія
про дуже особливого хлопчика…
Про хлопчика на ім'я Ґас.
Деякі історії починаються з початку.
Наша ж починається звідси.
Що за…
ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Їх називають гібридами.
З незрозумілих причин народжуються такі немовлята…
-Напівтварини… -Напівлюди.
Що було спочатку, вірус чи гібриди?
Найвидатніша загадка 21-го століття.
Біологи досі намагаються знайти зв'язок
між гібридами та вірусом H5G9.
Батьки протестують проти нового закону про досліди на гібридах.
Нікуди не йди.
Я швиденько.
Так!
ЄЛЛОВСТОУНСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ ПАРК МЕЖА – ПОЛЮВАТИ ЗАБОРОНЕНО
ПЛЮШЕВИЙ КРОЛИК АВТОР – ТАТО
Пабба.
Що?
Що ти сказав?
Пабба?
Ти Ґас, я Пабба.
З днем народження! Можеш відкривати.
Розпаковуй.
Як думаєш, що там?
Книжки.
Так, погляньмо…
Зараз буде.
-Ти розлякаєш рибу. -Не розлякаю.
-Якщо почую шум… -То пригнуся.
Якщо почую голос…
То втечу.
Якщо побачу людину?
То сховаюся.
Ще перестрибнеш.
Добре.
Спробуй знову.
-Ні! -Обережно!
-У людей є кров, так? -Ага.
А в дерев – сік.
Обережно, він ще гарячий.
Так.
Зараз буде гучний шум, я затулю тобі вуха.
Це пташка.
Дуже велика пташка. Добре?
Нічого страшного.
Та як би батько не старався відгородитися від небезпеки ззовні,
світ людей завжди знайде свій шлях.
ЗАПОВІДНИК – ПРИХИСТОК ДЛЯ ГІБРИДІВ МИ ПРО ВАС ПОТУРБУЄМОСЯ
Так…
Відтепер – жодних вогнищ посеред дня.
Надто небезпечно.
Так!
Я дуже над ним постарався.
-Пес! -Так, це пес.
Як ти його назвеш?
Я назву його…
Пес.
Знаєш, а це ідеальна кличка для собаки. Так.
«Ой леле, дитинко.
Гадаю, ти хочеш побачити свою маму».
«Так, я…»
Паббо!
Я тут.
Впіймав.
Матінка природа, Ґасе. Очищує свої володіння.
А ми можемо жити на плоті посеред річки,
як Гекльберрі?
Усередині загорожі немає річок, Ґасе, і ти це знаєш.
Може, тоді зовні?
Я ж казав, нам туди не можна.
Чому?
Бо я так сказав.
Ти обіцяв розповісти, коли я підросту.
Я знаю, що обіцяв.
І?
Що «і»?
Мені сім. І?
Колись давно
світом правили лихі люди.
Робили все, що заманеться, спустошували планету.
Так само як ці мурахи.
Вони були жадібні,
самі собі вороги,
думали лише про себе.
Тож Природа отруїла людей
і позбулася від усіх, від кого змогла.
А тоді сталося диво.
Твій рід.
Вас назвали гібридами.
Ніхто не знає, звідки ви взялися й чому.
Але ті, хто вижив, боялися вас.
Вони стали підлішими, злішими.
Вони не зносили вас, бо ви інакші.
Тож Природа підпалила нашу планету.
І вона горітиме вічно.
Але лихі люди нікуди не зникли, Ґасе,
а зачаїлись у вогні, вичікують.
Моє завдання – не підпустити їх сюди.
А твоє завдання –
жити повним життям,
бути щасливим і добрим.
Я бачив її сьогодні.
Кого?
Маму.
Вона красива, але в неї немає таких ріжків, як у мене.
То була не твоя мама, Ґасе.
Звідки ти знаєш?
Бо твоєї мами більше немає, Ґасе.
Тому я знаю.
Того вечора батько вирішив, що хлопчик ставить запитання…
на які надто складно відповісти.
З днем народження.
Ого.
Що це за штука?
Думаю, розберешся.
Що, дарма я таке подарував?
Мама.
Шум…
Пригнутися.
Що я тобі казав?
Тебе могли побачити!
Я щось чув!
-Що я тобі казав? -Я думав, там вона.
Я ж казав, її немає!
Сам винен. Казав, щоб ти не боявся. Думав, можу тобі довіряти.
Можеш!
Ми повинні довіряти один одному.
Я тобі не довіряю. Ти розказуєш не все. Думаєш, я замалий!
Ти таки замалий.
І ти щойно це довів.
Саро?
Агов!
О ні.
Саро!
Саро?
Агов! Не підходь!
Добрий день.
Може, опустиш рушницю?
Так безпечніше.
Я шукаю одну людину.
Її тут немає.
Краще пошукай деінде.
Скільки ти вже тут?
Знаю, на що це схоже, але даю слово,
я не знав про твій табір.
Хто сказав, що в мене є табір?
Моя сестра вийшла в ці гори
десь півтора тижня тому.
-Не місце для беззбройної жінки. -Завмри.
Я хочу знати, чи вона в безпеці.
Вона тут не проходила.
Повертайся на дорогу, поки не стемніло.
Куди-куди, а на дорогу краще не потикатися.
Ти давно звідси не виходив, так?
Як воно там, зовні?
Кепсько.
Ні правил, ні законів.
Коли зник інтернет, усе розвалилося.
Племена наляканих людей.
Борються за залишки запасів.
А Неміч?
Пішла на спад,
але не зникла.
-Гадають, її спричинили гібриди. -Або вона спричинила їх.
Так, можливо.
Ну, нас залишилося небагато.
То якщо ти жив самотою,
у повній ізоляції,
то в тебе, мабуть, немає компанії.
Так?
Компанії?
Ти сам?
Я жив тут сам-один
дев'ять років, сімнадцять тижнів
і три дні!
Гей!
Агов!
Гей!
Куди ти пішов?
Сховайся!
Агов!
Він нас позначив.
-Ґасе, сину, залазь. -Не хочу.
Я сказав, залазь у куточок.
-Це діра. -Це не діра.
Знаєш, як удень лисиці ховаються по своїх підземних оселях?
Що таке Неміч?
Така…
доросла штука.
Чому ти сказав, що живеш сам?
Тобі так краще.
Деколи можна викривити правду, щоб допомогти тим, кого любиш.
Розумієш?
Мені страшно.
Знаю, але обіцяю,
якщо сховаєшся в куточку і сидітимеш тихенько,
я повернуся ще до заходу сонця.
Можеш узяти сироп.
Пам'ятай мої слова.
Що можна брехати?
То ось що ти виніс з цієї розмови?
Ні, не виходь, доки я не повернуся.
Я люблю тебе, Ґасе.
І ти не замаленький.
Побудь дорослим для мене.
Мамо.
Ні!
Паббо!
Паббо, чому ти так довго?
Я чув якийсь крик.
Знаю.
Він мені не сподобався.
Але ти в безпеці.
Тепер ти в безпеці.
Він тебе не скривдить.
Паббо!
Прокинься. Паббо!
Паббо?
Паббо!
Прокинься, Паббо.
Я вчинив правильно.
Хороший хлопчик.
Ти вчинив правильно.
Це ти намалював?
Твоя мама…
була схожою на мене, Ґасе.
Чи навіть кращою за мене.
Вона б так тобою пишалася.
Ти був її радістю.
Ти був її життям.
І так буде завжди.
Що сталося?
Життя.
Нас розлучили.
Тому я забрав тебе сюди.
Як її звали?
Бірді.
Так. Її звали Бірді.
Коли тобі полегшає, можемо знайти її.
Якщо я почую шум…
То пригнуся.
Якщо почую голос…
То втечу.
Якщо побачу людину…
-То сховаюся. -Добре.
Що не можна робити?
-Виходити за паркан. -Ніколи.
-Пообіцяй мені, Ґасе.
На мізинчику.
Гей.
Я найщасливіший тато у світі.
А знаєш чому?
Бо мені пощастило провести останні дев'ять років
з дуже особливим хлопчиком.
З тобою.
У світі, який ми створили разом.
Про більше я й мріяти не міг.
Я втомився.
Але знаєш, що мене розбудить?
Сніданок. Приготуєш нам?
Але сніданок готуєш ти.
А ти за мною спостерігав, тож і сам умієш.
З чого починаємо?
З тарілки.
З якої їжі?
Яйця.
Ага. Бачиш?
А тоді ти розповіси ще?
Так.
Я розповім тобі.
Геть усе.
Привіт, качки.
Паббо!
Вдалося!
Я перестрибнув…
Паббо?
На свою десяту зиму
хлопчик уже став господарем оселі.
А коли важчає робота,
набирає обертів гра.
Росли не лише його роги…
а й розмах уяви.
Ти б це бачив!
Поганці оточили нас.
Я думав, нам із Псом кінець,
але Пес їх відлякав.
Правда, Песику?
Часами уява – це все, що залишається хлопчикові.
Кролику, сьогодні працюєш у саду.
Козлику, не пускай птахів до гороху.
Він нам знадобиться.
Ми з Псом беремо на себе сироп і воду.
І пам'ятайте,
не виходити за паркан.
Ідіть.
Так!
Ні.
Дурні бур'яни.
Дурна куниця!
Дурний козел!
Ти!
Вибач, будь ласка!
Пабба.
ЗАПОВІДНИК – ПРИТУЛОК ДЛЯ ГІБРИДІВ МИ ПРО ВАС ПОТУРБУЄМОСЯ
Колорадо.
КОЛОРАДО
«ПРИГОДИ ГЕКЛЬБЕРРІ ФІННА»
МІЙ ПЛІТ
Я йду до тебе, Бірді.
«ШОК-О-РАКЕТА»
Сховаюся. Якщо побачу людину, то сховаюся.
Побачу людину – сховаюся.
-Виходь. -Побачу людину – сховаюся.
Я тебе бачив.
Покажися. Сподобалася цукерка?
Щойно висунеш свою голівку,
я поцілю просто між очі.
Виходь.
Давай.
Впіймав! Подивися!
-Казав тобі! -Він у мене.
Що я тобі казав?
-Оленя я ще не бачив. -Я теж.
Він навіть у сорочці, ого.
Ага. І якийсь більший за решту, правда?
Ага, ще й старший.
Ти думаєш про те саме, що і я?
Заберемо в лабораторію?
Ні.
Заберемо на схід.
Цей надто особливий.
-Ага. -Ага.
Відпустіть!
Ти це чув?
Він говорить.
Ну зараз.
Так… Привіт.
Поділимося.
Гей! Не треба.
Добре, тоді…
Він твій.
Знаєш, скільки за твої роги заправить браконьєр?
Я нарахував три відгалуження.
Джекпот.
Думав, що бачив уже всіх напівкровок-мутантів.
Та малого оленя я не бачив.
Ти забув її.
Іди-но сюди.
Геть від мене!
Якого біса?
-Говори. -Не підходь.
Ти говориш?
От лайно.
Хто тебе навчив?
Мій Пабба. І він от-от повернеться,
тому забирайся!
Він більший за тебе.
Більших за мене не буває.
Твоя мама?
Поклади! Я не розмовляю з поганцями!
Поганими були ті двоє надворі.
Як і більшість.
Візьми чемно.
Ні!
Тільки без вибухів.
Не розпалюй вогнища за білого дня, малий.
Татко тебе не навчив?
Дим видно на кілометрів 30.
Я сказав, забирайся!
Скільки ти вже тут?
Повертайся у вогонь, де тобі й місце.
Чорт забирай.
Що то був за вибух?
Називається «рушниця».
Допомагає людям зникнути.
Чого ти хочеш?
Я хотів тебе здати…
але не здам.
Я ще той козел,
але навіть у мене є межа.
Геть!
Поклади на місце!
Вони не твої!
Якщо так любиш солодке,
посади буряк.
Урізноманітнить твій цукор.
Вони відженуть птахів від гороху.
Ти посадив опудало всередині. Краще вистав його тут.
Переставляй час від часу.
Птахи не дурні.
І міняй ділянки для грядок. Горох забирає весь азот.
Через рік-два ґрунт зіпсується.
У твого тата був якийсь брезент?
Що вбило твоїх батьків?
Їх забрала Неміч?
Я ж казав, Пабба от-от прийде і вижене тебе звідси.
Він дав тобі ім'я?
Геть, кажу тобі.
Так.
А знаєш, так тримати, Ласуне.
І пам'ятай,
вмілі браконьєри влучають у ціль.
Де Колорадо?
Неблизько.
У який бік?
Залишайся тут, малий.
Там полюють на таких, як ти.
Не полегшуй їм роботу.
Таких більше немає. Залишився лише я.
Це він тобі сказав?
Інші є.
За парканом.
А що в Колорадо?
Нічого.
Заповідник?
Моя мама.
Вийдеш туди сам,
і твоя голова висітиме на стіні ще до світанку.
Бувай, Ласуне.
А якщо він помилявся?
Спершу хлопчик порушував татові правила поступово…
а потім –
усі й одразу.
Деякі історії починаються з початку.
Історія Ґаса починається звідси.
Здорованю!
Візьми мене з собою!
Переклад субтитрів: Софія Семенко