СПЕЦЗАГІН «ЕХО-3»
Доброго ранку.
Розусунути штори, впустити сонце? Там дуже гарно.
Гей.
Може, вийдемо надвір на хвилинку?
Там справді приємно.
Ходімо.
Я розумію.
Он сніданок, якщо захочеш.
Ходімо.
Прекрасно, правда ж?
Ми в Картахені.
Дуже близько від океану.
Може, приймеш сьогодні душ і перевдягнешся?
Це допоможе тобі повернутися в норму.
Мала.
Тепер ти в безпеці. Поки я тут, ніхто тебе не скривдить.
Я не допущу. Чуєш?
Ти пахнеш якось по-чужому.
Не кажи так. Я твій чоло…
Принеси мені суп.
Суп?
Ембер, послухай,
у тебе ломка.
Хай там чим тебе накачували…
Бембі і я думаємо, що тобі слід прийняти седативне,
-щоб легше це пережити. -Ні.
-Ти не спала… -Забери від мене це лайно!
-Усе гаразд. -Не піднось це до мене.
Я тебе не скривджу.
Я не колотиму. Я тебе не скривджу. Іди сюди.
Усе гаразд.
-Це щоб ти легше пережила день. -Відпусти мене, покидьку!
Якого біса…
Вона наче дикий звір.
Це все травма.
Я розумію. У неї шок після того, що з нею там робили,
але… я її чоловік. Розумієш?
Хіба не мушу я достукатися… до її серця?
Дай їй більше часу.
Вона тебе любить.
У мене серце крається.
Ми її врятували, але вона насправді не тут.
Я просто хочу, щоб вона стала собою.
Мабуть, на це потрібен час.
Саме так.
Я не говоритиму про чоловіка. Я про нього більше не думаю.
Я ніколи його не любила. Я про нього не думаю.
Кажуть, що військова служба робить з людей убивць.
Я так не думаю.
-Друже… -Сказати правду?
…ось глянь. Це реально бентежить.
Думаю, служити йдуть ті, хто вже по суті вбивці.
Наприклад, мій чоловік. Убивця.
Це не справжня вона. Ми це знаємо.
За таких умов ти б усе зробив, щоб вижити.
А що як тепер вона – зовсім інша людина?
Я її не впізнаю.
Мітч от-от має сказати, що там поверненням.
Я прагну якнайскоріше вибратися з цієї клятої країни.
Ми вщент рознесли ту базу, правда, аміґо?
Добрий вечір.
Колумбійці.
Для мене честь
виступати перед вами.
Найсміливішими зі сміливих.
Найсильнішими з сильних.
Елітою збройних сил.
Я впевнений, що ви готові
дати колумбійцям причину пишатися їхньою країною.
Я тут, щоб від усього серця подякувати вам
і сказати, що ви потрібні
цій країні – Колумбії.
Жоден президент не хоче війни,
жоден командир не радіє їй.
Та є такі часи в історії, коли ми змушені
впевнено приймати складні рішення.
Бажаю вам попутного вітру.
Благослови вас Боже.
Пане президенте!
Одну хвилинку.
Пане президенте!
Це так заплутано.
Була тиха ніч.
Раптом ми почули постріли.
Почався бій, і ми побігли до гір,
бо що ще нам було робити?
Через них ми бездомні. Де нам тепер жити?
На які гроші?
Ми були мирною громадою,
мали сім'ї й хорошу роботу.
А вони прийшли
вночі, наче дияволи!
Усе знищили.
Не хвилюйтеся, сеньйоро.
Ми провчимо тих венесуельців.
Навіщо нам це робити?
Вони напали на нас.
Колумбійці напали перші,
щоб звільнити американку, яку там тримали в полоні.
Хай там як, ми обламаємо їм роги.
Колумбія напала перша. Хіба ви не розумієте?
Після нападу Колумбії на військову базу у Венесуелі,
між цими країнами спалахнула ворожнеча.
Віолета.
Привіт.
Ми не знали, що ти приїдеш.
Думала, Ернесто вам сказав.
Ні.
Я прийшла поговорити з вами та Ембер до вашого відбуття.
Ви не проти?
Ну?
Може, сестрі буде корисно поговорити з кимось, крім нас двох.
Вона в жахливому стані.
Не їсть.
Хотіли дати їй заспокійливе, та вона…
Може, ти переконаєш її прийняти його?
Так. Я спробую.
Привіт, Ембер.
Хотіла з тобою побачитися. Можна?
Авжеж.
Я рада, що ти в безпеці.
Мені дуже погано.
Я бачу, що в найважливіших аспектах ти в нормі.
Я пам'ятаю ніч після того, як мене викрали.
Як ожили кошмари.
Мені було так погано,
що довелося приймати ліки, щоб заснути.
Це нормально.
Ліки.
Гадаєш, вони допоможуть?
Я вбила подругу.
Треба когось покарати.
Дякую, Емберлайн.
Ходімо.
Подивися на себе.
-Ця жінка невинувата. -Винувата.
Ні.
Бачиш?
Ні.
Ніхто ніколи не зрозуміє, що ти пережила.
Не зрозуміє.
Ти вимушена жити з відчуттям самотності свого досвіду
і не очікувати, що інші його розділять.
Вся влада була у викрадача. Увесь час. Ти невинувата.
-Я винувата. -Ти невинувата, подруго.
Якщо тебе зіб'є авто з п'яним водієм, ти впадеш і поранишся.
Якщо він поїде геть, а поліція вб'є його при переслідуванні –
це не твоя вина.
Але ж вони вбили не водія, а геть усіх.
Вчинили бійню!
Убитих так багато, що я досі не можу осягнути їх кількість.
Розумію.
Прийми ліки.
Їй потрібно відпочити.
-Вона прийняла ліки? -Ще ні,
але вона сказала щось дуже цікаве.
Зачекай. Хочу, щоб і Принц це почув. Він поряд.
Вона говорила про те, скільки було вбито людей…
Сказала, що то була бійня.
Скажи йому те, що сказала мені.
Вона казала, то була бійня.
-Бійня? -Так.
І мене трохи дивує,
що колумбійська армія робила це, не ховаючись.
-Так. -Власне,
мої джерела серед військових кажуть, що це взагалі була не армія.
То ти тому приїхала? Розпитати про таємну місію?
Я хвилювалася за неї. То що скажете?
Вибач. Він має рацію.
Не можна обговорювати засекречені дії.
Ні. Не можна.
Це протизаконно.
-«Засекречені дії»? -Угу. Так.
-Це таємниця. Розумієш? -Ви дивилися новини?
-Давно не дивилися. -Це спровокувало маленьку війну,
і в обох країнах є угруповання,
які дуже хочуть великої війни.
Ви це розумієте?
Їм байдуже, чому й коли вона почнеться.
Їм байдуже, навіть якщо її почнете ви,
вдаючи з себе колумбійську армію.
-Ви це заперечуєте? -Так, заперечую.
-Так. -Привіт, мала.
Як ти?
Гей.
Я прийму снодійні.
Гаразд.
-Іди сядь біля… -Дасте мені?
Я сама зроблю укол.
Аякже.
Не хвилюйся, мала. Скоро будемо вдома.
Я не поїду додому.
Я востаннє роблю послугу. І не вам, хлопці. А Ембер.
Ви мусите негайно покинути мою країну.
Напруга зростає.
За напад Колумбії на Венесуелу
військові Венесуели негайно помстилися нападом на колумбійську базу.
Було запущено чотири ракети.
Не схоже, що конфлікт скоро завершиться.
Я замовив твою улюблену.
Я не голодна.
Як усе пройшло?
Наскільки ти замішаний?
Скажи мені, що саме тобі відомо про ці події.
-Я знаю стільки ж, скільки й ти. -Невже?
Вони її врятували. Це найголовніше. Та й по тому.
Усе закінчилося.
Я думаю, що все тільки починається.
Ну…
можливо, Колумбії потрібна війна.
Серйозно?
Я тобі не вірю.
Нам потрібні гроші.
Колумбії не потрібні гроші.
Колумбії потрібно багато грошей.
Востаннє ми отримали гроші на війну з наркотиками для «Плану Колумбії».
Відтоді американці не давали нам грошей.
Ліві набирають сили. Знаєш чому?
Бо уряд – банкрут і не виконує обіцянок.
Якщо не будемо обережні, ліві переможуть, і нам кінець.
Тоді ми поринемо в хаос, як Венесуела.
Так. Нам потрібна війна.
Бо війна – це гроші. А гроші несуть стабільність.
Ясно.
Не дивися так на мене.
Ти мене дуже добре знаєш, і ця моя думка не має тебе дивувати.
Твоя думка мене не дивує.
Можливо, з економічної точки зору ти маєш рацію.
Та з моральної, любий, ти мені гидкий.
Змінимо тему.
Давай приємно проведемо вихідні й забудемо про те, на що не впливаємо.
Куди ти?
Не я створив цю ситуацію.
Я просто озвучую різні точки зору.
Будь обережна!
Знаєш,
Віолета має рацію.
Ми почали війну.
Ти через це не переживаєш?
Бо я переживаю.
Чорт, за її свободу мусили померти багато людей.
Ми не несемо за них відповідальність. Зрозумів? Не несемо.
А за неї несемо.
Усе це неправильно.
Але ми це зробили і тепер мусимо нести свою ношу, як усі інші.
Піду гляну, як вона.
Чорт.
Чувак, її нема в кімнаті. гляну на сходах.
Я виходжу.
Стережися копів.
Вона не могла далеко піти. Перевір головну площу.
Її тут нема. Я не можу її знайти.
Я її знайшов.
Тобі зараз не можна бути серед людей.
Я хочу тут бути.
Нас шукають. Якщо схоплять…
Може, я хочу, щоб мене схопили.
Я не поїду додому з вами.
То я тобі більше непотрібний?
Мені непотрібний твій захист. Не треба мене оберігати.
-Та ну. -Не треба мене охороняти.
-Я сама впораюся. -Благаю.
-Ти не поїдеш додому? -Ні. Не поїду.
Я звільняю тебе.
А що ж Ерік?
Придумай щось.
Я?
Ти щойно сказала, що я тобі непотрібний.
Ти мусиш з ним порозумітися.
Він пожертвував задля тебе майбутнім.
Міг бути сенатором… Колись – навіть президентом.
Усе ще може.
Уже не може. Він любить тебе.
Він любить своє уявлення про мене. Урятував, бо ненавидить програвати.
Чому ти стала така безсердечна?
Він закрив тебе собою від кулі. Ти дала обітницю. Мусиш усе виправити.
Тільки Бог може все виправити.
Сюди.
Ти зазналася. І ти помиляєшся.
Тепер, коли мої руки в крові…
і твої, до речі – теж…
я зрозумів: байдуже, чи просиш ти в Бога прощення.
Головне, чи зможеш ти сама себе простити.
Над цим треба працювати.
А тепер – їдьмо звідси.
Зачекай.
Гаразд.
Відізвися. Ми на Плаза-Бульвар.
Чекайте на мене там. Уже йду.
Послухайте.
Новий план Мітча:
покинутий пляжний будиночок біля злітної смуги…
Мала.
Ідеш?
Їдемо в будиночок, сидимо там, чекаємо на сигнал.
Потім їдемо до смуги. І летимо в Сан-Дієґо.
Пане президенте.
Знову ви?
Не чіпайте мене.
Підтвердьте, що ви чи хтось в армії
наказали напасти на Венесуелу.
Не смішить мене. Запишіться на прийом, як інші.
Це ви зробили?
Якщо ви наказали, то має бути запис.
Рано чи пізно про це дізнаються.
Про що дізнаються?
Про те, що ви знали, як саме все почалося.
Що це була не армія Колумбії.
Ви знаєте, що винні –
двоє американців, які діяли під прапором Колумбії.
Але ви не відреагуєте.
І ви не плануєте сказати венесуельцям правду.
Чому?
Можливо, ви думаєте, що так краще для економіки.
Можливо – вдячні американцям за те, що почали бажану вами війну,
на яку особисто у вас не вистачало мужності.
З усією повагою, пане президенте –
ви не переживете цю брехню.
Ви мусите заарештувати американців
і сказати венесуельцям правду.
Зробіть це заради свого президентства.
Ви мені погрожуєте?
У вас нема доказів.
У мене є ваша честь.
Добрий день, сер.
Чим можу допомогти?
Це швидко?
Достатньо швидко.
Останні новини:
Віолета Матіз натисла на президента.
Пуерто закриває небо.
Стан бойової готовності.
Ага.
Будьте обережні. Копи повсюди.
Ясно. Давай з'їдемо з головної дороги.
Звернімо тут.
Чорт. Блокпост.
Хрущику, не хвилюйся. Усе буде добре.
Ми їх об'їдемо.
Чорт забирай. Чорт.
-Скільки нам їхати? -Три кілометри.
Приберіть зброю, щоб її не бачили.
Тут повсюди копи.
Тут стає дуже гаряче. Де ти зараз?
У гавані. Чекаю на вас.
Чудово.
Нас тут упіймають.
Там далі ринок. Можемо пройти крізь нього.
-Ходімо. -Добре.
Далі підемо пішки.
Візьми.
Ходімо. Швидше!
Ліворуч.
Ми йдемо пішки. Зараз на ринку.
Ідіть до південного виходу.
Прийняв.
-Готовий? -Так.
Ідемо.
Не зупиняйтеся.
Гаразд.
-Прочешіть ринок і приведіть їх. -Так, сер!
Шукайте їх усюди.
За мною!
Перекрити всі виходи.
Даю дозвіл убити чоловіків.
Повторюю: дозвіл убити двох чоловіків.
Добре.
Сюди.
Сер.
Доповідай.
Вони рухаються на південь.
Убили кількох солдатів.
Увага!
Американці не підуть звідси живі.
Навіть жінка. Зрозуміло?
-Зрозуміло! -Ідіть!
Вони десь тут.
Розділитися!
Так?
Усе гаразд. Усе буде нормально.
Усе буде добре.
Заходжу.
Там близько 20 солдатів. Південний вихід перекрито.
Ми не проб'ємося.
Зніми цього.
Ембер, постій тут.
-Там двоє. -Там двоє.
Перевірю ще там. Будьте напоготові.
Бігом!
Я їх приберу.
Ліворуч!
Пригнися.
Я в нормі.
-Так. -Чисто. Ходімо.
Скоріше.
Біжіть!
Пригніться!
Швидше сюди!
Он він.
До злітної смуги пів години.
Ми майже вдома.
Нікуди не йдіть. Я заберу вас уранці.
Усе чисто.
Я зможу.
Вона вийшла.
Послухай, Ембер.
Скажи, що мені зробити, щоб усе виправити.
Як мені тобі це пояснити?
Спробуй.
Я слухаю.
Я це пережила, і тепер я інша людина.
Не та, що раніше.
Думаю, нам треба пожити окремо.
Не хочу бути поряд з тобою.
Мені здається, все це було помилкою.
Я хочу почати спочатку.
Не знаю як…
і в який спосіб.
Та я просто не можу повернутися в наш дім і вдавати, що нічого не було.
-Добре. -Не можу. Ясно?
Я теж не такий, як був.
Ти думала, що вмерла. Я теж повстав з мертвих,
бо зрозумів, що без тебе моє життя – ніщо.
Це прекрасна думка, і я впевнена, що ти в це віриш,
але це брехня.
-Не кажи так. -У нас не складаються стосунки.
Не знецінюй моїх почуттів. Хороше слово з психотерапії.
Я знаю, що відчуваю.
Я люблю тебе.
Хоч зараз ти мене дуже злиш,
як завжди відштовхуючи мене,
бо вважаєш, що не заслуговуєш такого кохання.
Або просто чогось хорошого.
Пішов ти, Ерику…
Але це правда.
Правда в тім, що мене викрали й ти не зміг мене врятувати.
Тож ти впав у істерику, яка насправді була бійнею.
Я не хотіла, щоб ти вбивав заради мене всіх тих людей.
Я не можу дивитися на тебе, не згадуючи про це.
А як тобі дивитися на мене
й щодня не думати, що я зруйнувала твоє життя?
До біса моє життя.
Кому яке діло? Влаштую собі нове життя.
-А мені це зробити важче. -Та ну.
Я не можу просто кліпнути оком, вдати, що цього не було.
То це кінець?
Про прощення не може бути й мови?
У нас нема для цього міцної основи.
Тепер ти можеш жити щасливим життям.
І ми створимо цю основу.
Не відмовляйся від нас.
Господи, ми стільки пережили.
То ти будеш спасителем?
Проливши кров, мусиш її відмити.
Я обрав таку долю.
Я – солдат.
Те, що ти казала на тих відео, Ембер…
Я їх чув. Ти не помиляєшся.
Але от мені випала нагода
вчинити правильно замість чинити праведно.
Урятувати дружину.
Не Бога чи країну, а людину, яку я люблю понад усе на світі.
І тепер, у найважливішу мить, коли ти потрібна мені найбільше,
все вислизає в мене рук.
Ти мусиш мене відпустити.
Не можу. Не відпущу.
Якщо я зараз повернуся додому, почуватимуся шахрайкою.
Наче намагаюся вдихнути життя в мертву оболонку.
Якщо любиш мене – не борися зі мною.
Дай мені цю нагоду.
Ти розбиваєш мені серце.
Це не найгірше, що може статися.
НА ОСНОВІ СЕРІАЛУ ОМРІ ҐІВОНА «WHEN HEROES FLY»
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ АМІРА ҐУТФРОЙНДА «WHEN HEROES FLY»
СПЕЦЗАГІН «ЕХО-3» СТВОРЕНО МАРКОМ БОАЛОМ
ПРИСВЯЧУЄТЬСЯ СВІТЛІЙ ПАМ'ЯТІ АНИ МАРІЇ ЗЕА
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко