Dobro jutro.
Odprem polkna, da noter posije sonce? Zunaj je zelo lepo.
Bi šla malo ven z mano?
Zelo lepo je.
Pridi.
Saj razumem.
Zajtrk je tu, če ga hočeš.
Pridi.
Čudovito, ne?
V Cartageni sva.
Blizu morja.
Mogoče bi se danes preoblekla in si privoščila prho?
Mogoče se boš bolje počutila.
Ljubica?
Na varnem si. Nihče ti ne bo nič naredil. Ne, dokler sem jaz tu.
Ne bom jim dovolil, prav?
Tuj si mi.
Ne govori tega. Tvoj mož sem.
Samo juho mi daj.
Juho?
Poslušaj, Amber.
Tvoje telo se odvaja. Ne vem, s čim so te zadrogirali.
Z Bambijem meniva, da bi morala vzeti pomirjevalo.
-Pomagalo ti bo skozi to. -Ne. Ne, ne.
-Nisi spala… -Stran s tem sranjem!
-V redu je. -Stran s tem.
Ne bomo je uporabili. Nič ti ne bom naredil. Pridi sem.
V redu je.
-Laže ti bo. -Klinc, spusti me!
Kaj, jeb…
Kot divja zver je.
Zaradi travme.
Ja, razumem. Po tem, kar so ji naredili, je v šoku.
Ampak njen mož sem, ne?
To bi jo moralo ganiti. Se dotakniti njenega srca.
Daj ji malo časa.
Ljubi te.
Srce me boli.
Rešila sva jo, ampak vseeno ni tu.
Hočem, da je spet ona.
Nekaj časa bo trajalo.
Tako je.
Ne govorim o možu. Ne mislim več nanj.
Nisem ga ljubila. Ne premišljujem o njem.
Pravijo, da te moriti naučijo v vojski. Ne bi rekla.
-Stari. -Vas zanima resnica?
Zaradi tega me skrbi.
Po mojem gredo že v vojsko kot morilci.
Tak je moj mož. Morilec.
To ni ona. To veva oba.
V takih razmerah bi naredil vse, da bi preživel.
Kaj, če je zdaj nekdo drug?
Ne prepoznam je.
Mitch nas bo kmalu obvestil o odhodu.
Komaj čakam, da grem iz te klinčeve države.
Mater, smo razdejali tisti kraj, a?
Sí, señor.
Dober dan, Kolumbijci.
V čast mi je, da stojim pred vami.
Pred najpogumnejšimi med najpogumnejšimi. Pred najmočnejšimi med najmočnejšimi.
Pred elito naših oboroženih sil.
Prepričan sem, da boste poskrbeli,
da bodo Kolumbijci ponosni na svojo državo.
Prišel sem se vam iskreno zahvalit
in vam povedat, da vas Kolumbija potrebuje.
Noben predsednik noče vojne. Noben poveljnik je ne pozdravlja.
Toda včasih zgodovina zahteva od nas,
da se v težkih trenutkih odločimo, kot je prav.
Mirno morje in varno plovbo! Bog z vami!
G. predsednik! Minutko.
G. predsednik!
Kaos je bil. Bila je mirna noč.
Nenadoma smo zaslišali strele.
Bila je vojna, zbežali smo proti goram. Kaj pa naj bi naredili?
Uničili so nam domove. Kje naj živimo? In s čim?
Miroljubna skupnost smo.
Družine z dobro službo.
Prihrumeli so kot hudiči sredi noči.
In vse uničili.
Ne skrbite, gospa. Bomo že posvetili Venezuelcem.
Zakaj pa?
Napadli so nas.
Najprej je Kolumbija napadla Venezuelo, da bi rešila Američanko.
Vseeno, razbili jih bomo.
Kolumbija je prva napadla Venezuelo! Česa ne razumeš?
Ko je Kolumbija napadla vojaško oporišče v Venezueli,
se je med državama zaostrilo.
-Violeta. -Živjo.
-Nismo te pričakovali. -Mislila sem, da vam je Ernesto povedal.
Pa ni.
Rada bi govorila z vama z Amber, preden odidete. Če smem.
Daj no.
Mogoče ji bo koristilo, če bo govorila še s kom.
Slabo je z njo.
Noče jesti.
Poskušala sva ji dati pomirjevalo.
Mogoče jo boš ti prepričala.
Ja. Poskusila bom.
Živjo, Amber.
Hotela sem te videti. Ti je prav?
Ja.
Vesela sem, da si na varnem.
Čisto zjebana sem.
Vidim pa, da si v bistvu v redu.
Po ugrabitvi sem se večkrat spomnila, kako je bilo ponoči.
Groza se je vrnila.
Bilo je tako hudo, da sem potrebovala zdravila, da sem zaspala.
To je normalno.
Zdravila.
Pa bodo pomagala?
Prijateljico sem ubila.
Nekoga moram kaznovati.
Hvala, Amberlina.
Pridi.
Poglej se. Daj no.
-Ta ženska je nedolžna. -Ne, nisem.
Ja.
-Vidiš? -Ne.
Nihče ne bo nikoli razumel, kaj si preživljala.
Ne, ne bo.
Živeti boš morala s tem, da je tvoja izkušnja osamljena.
In da je ne boš mogla deliti.
Ugrabitelj je imel popolno oblast. Ves čas. Ti pa si nedolžna.
-Nisem nedolžna. -Ja. Nedolžna si, prijateljica.
Če te pijanec povozi, te rani in pobegne,
potem pa umre med policijskim pregonom, nisi ti kriva.
Niso ubili voznika, ampak vse.
Pokol!
Mrtvih je toliko, da imam premajhno glavo za to.
Razumem.
Vzemi zdravilo.
Potrebuje počitek.
-Je vzela zdravilo? -Ne še. Je pa povedala nekaj zanimivega.
Čakaj, hočem, da Princ sliši. Tamle je.
Omenila je, koliko ljudi je umrlo.
Rekla je, da je bil pokol.
Še njemu povej.
Rekla je, da je bil pokol.
-Pokol? -Ja.
Presenečena sem, da bi kolumbijska vojska to naredila tako javno.
-Ja. -Moji viri
v vojski so mi povedali, da vojska ni bila vpletena.
Si tu, da bi naju vprašala o strogo zaupni nalogi?
Skrbelo me je zanjo. Kakšen je odgovor?
Oprosti, prav ima. Ne moreva govoriti o zaupni nalogi.
Ne, ne moreva. Prekršila bi pravila.
-Zaupna zadeva? -Ja.
Sta videla poročila?
-Ne. -To se zaostruje v manjšo vojno.
V obeh državah so skupine, ki bi rade veliko vojno. Vama je to jasno?
Vseeno jim je, zakaj in kako se je začelo.
Tudi če ste se pretvarjali, da ste kolumbijska vojska.
-Zanikaš? -Ja.
-Živjo, ljubica. Si dobro?
Pomirjevalo bom vzela.
-Prav. Sedi k… -Mi ga daš?
-Sama bom. -Seveda.
-Ne skrbi, kmalu bomo doma. -Ne grem domov.
To je moja zadnja usluga. To počnem za Amber, ne za vaju.
Takoj morate iz moje države.
Napetost narašča. Kolumbijskemu napadu v Venezueli
je takoj sledil venezuelski napad na kolumbijsko oporišče.
Izstrelili so štiri izstrelke.
Konca ni videti.
-Tvojo najljubšo jed sem naročil. -Nisem lačna.
Kako je bilo?
Koliko si vpleten?
Povej mi vse, kar veš o tem, kar se dogaja.
-Vem toliko kot ti. -Ja?
Rešili so jo, kar je najpomembnejše. To je vse.
-Konec je. -Mislim, da se je šele začelo.
Mogoče Kolumbija potrebuje vojno.
A tako? Ne verjamem ti.
-Potrebujemo denar. -Kolumbija že ne.
Kolumbija potrebuje veliko denarja.
Nazadnje smo dobili denar za boj proti mamilom.
Po tem so nas Američani finančno zapustili.
Levica se krepi. Veš, zakaj?
Ker vlada nima denarja in ne drži obljub.
Če ne bomo previdni, bo levica zmagala in bomo nasrkali.
Imeli bomo tako sranje, kot je v Venezueli.
Ja. Potrebujemo vojno. Ker vojna pomeni denar, denar pa stabilnost.
Prav.
Ne glej me tako.
Poznaš me, zato te moje mnenje ne bi smelo presenetiti.
Tvoje mnenje me ne preseneča. Mogoče imaš z gospodarskega stališča prav.
Moralno, dragi, pa se mi gnusiš.
Spremeniva temo.
Preživiva prijeten vikend in pozabiva na stvari, ki jih ne moreva spremeniti.
Ne, ne, kam greš?
Saj nisem jaz ustvaril takih razmer. Samo stališča sem osvetlil.
Prosim, bodi previdna.
Veš,
Violeta ima prav.
Vojno sva začela.
Nič ne obžaluješ?
Seveda obžalujem.
Veliko ljudi je moralo umreti za njeno svobodo.
Ja, ampak midva nisva odgovorna zanje.
Zanjo pa sva.
Nič od tega ni v redu.
To sva pač naredila in zdaj morava nositi breme, kot vsi drugi.
K Amber grem pogledat.
Kurc.
Ni je v sobi. Na stopnice bom pogledal.
Ven grem.
Pazi na policaje.
Ni mogla iti daleč. Poglej na glavnem trgu.
Tu je ni. Ne najdem je.
Našel sem jo.
Ne moreš biti v javnosti.
Tu hočem biti.
Iščejo nas. Če nas dobijo…
Mogoče bi rada, da me dobijo.
Ne grem domov z vama.
Kaj je? Me ne potrebuješ več?
Ne potrebujem te, da me varuješ.
-Daj no. -Nočem, da paziš name. Sama bom.
-Ne greš domov? -Ne.
Razrešujem te.
Pa Eric?
-Spravi me ven iz zveze. -Jaz?
Rekla si, da me več ne rabiš.
Pomeniti se moraš z njim, miška. Prihodnosti se je odrekel zaradi tebe.
-Lahko bi bil senator ali celo predsednik. -Še vedno je lahko.
Ne, ne more. Ljubi te, jebenti.
Ljubi to, da je z mano. Rešil me je, ker ne prenese poraza.
Kdaj si postala tako brezčutna?
Ustrelili so ga zaradi tebe. Zaobljubila si se. Naredi, kot je prav.
To lahko naredi samo Bog.
Pridi sem.
Ne delaš prav in motiš se.
Pri tem, ko sem si mazal roke s krvjo, sem se naučil…
In zdaj imaš krvave roke tudi ti…
Da je vseeno, če prosiš Boga za odpuščanje.
Vprašanje je, ali lahko odpustiš sebi.
Za to se moramo truditi.
Zdaj pa pojdiva stran, jebenti.
Čakaj.
Prav.
Sva na Plazi Boulevard.
Tam me počakajta. Prihajam.
Poslušajta. Mitch sporoča:
zapuščena hiša na plaži blizu vzletišča.
Ljubica?
Greš?
V hiški na plaži bomo počakali na znak.
Peljali se bomo do vzletne steze in skrivaj odleteli v San Diego.
-G. predsednik. -Spet vi?
Ne dotikajte se me. Potrdite, da ste vi ali kdo iz vojske
dovolili napad na Venezuelo.
-To je smešno. Naročite se kot vsi drugi. -Ste?
Če ste, je gotovo kje dokaz. Prej ali slej bo prišel na dan.
-Kaj bo prišlo na dan? -To, da veste, kako se je vse začelo.
Veste, da kolumbijska vojska ni bila vpletena.
Veste, da sta kriva Američana, ki sta se skrivala za kolumbijsko zastavo.
Pa ne boste ukrepali. Tudi Venezueli ne boste povedali resnice.
Zakaj? Mogoče mislite, da je vojna dobra za gospodarstvo.
Mogoče ste hvaležni Američanoma, da sta sprožila vojno, ki ste jo hoteli,
a je niste hoteli zanetiti sami.
Brez zamere, g. predsednik, toda te laži ne boste preživeli.
Američana morate aretirati in Venezueli povedati resnico.
-Naredite to zavoljo svojega položaja. -Mi grozite?
Nimate dokazov.
Vašo čast imam.
Dober dan, gospod. Želite?
-Je hiter? -Precej.
Violeta je pritisnila na predsednika.
Pereira je zaprl zračni promet.
Opozoril je vso državo.
Bodite previdni, povsod so policaji.
Zapeljimo z glavne ceste. Tu zavij.
Klinc, zapora.
Miška, ne skrbi, vse bo v redu.
Okoli grem.
Jebeš to. Pizda. Jezus.
-Kako daleč smo? -Manj kot 3 km.
Skrij orožje. Povsod so policaji.
Vroče postaja. Kje si?
V pristanišču vas čakam.
Krasno.
Tu nas bodo ujeli.
Lahko gremo skozi trg.
-Pojdimo. -Prav.
Peš bomo šli.
Vzemi jo.
Gremo. Zdaj!
Levo.
Na trgu smo. Peš.
-Pristanišče je na jugu. -Prav.
-Si? -Ja.
Gremo.
Samo hodi, gremo.
Prav.
-Prečešite trg in jih pripeljite k meni. -Razumemo.
-Povsod poglejte. -Gremo!
Zaprite izhode.
Pozor, moška smete ubiti.
Moška ubijte.
Prav.
Za mano.
Sem.
-Gospod. -Poročaj.
Proti jugu grejo. Ubili so nekaj vojakov.
Posluh! Američani ne smejo živi od tod.
Niti ženska. Jasno?
-Jasno! -Gremo!
Tu nekje so. Ločite se.
Ja?
V redu je. Vse bo v redu s tabo.
Vse bo v redu.
Jaz sem.
Zunaj je 20 vojakov, Južna stran je blokirana.
Ne moremo skozi, niti s spopadom.
To vzemi.
Amber, tu ostani.
-Tam sta dva. -Tam spodaj tudi.
Zgoraj bom pogledal. Pripravita se za beg.
Gremo!
-Jaz bom te. -Levo.
Dol.
Dobro sem.
-Prav. -Prosto je. Gremo.
Gremo!
Pojdita, pojdita!
Pojdita!
Dol!
Gremo!
Tam je.
Do vzletišča je pol ure.
Kmalu bomo doma.
Zjutraj pridem po vas.
Nikogar ni.
Zmogla bom.
Prihaja.
Amber.
Kaj naj naredim, da bo spet vse v redu?
-Kako naj ti razložim? -Poskusi.
Poslušam.
Ta izkušnja me je spremenila.
Drugačna sem.
Mislim, da bi morala za nekaj časa narazen. Nočem te ob sebi.
Vse skupaj se mi zdi napaka.
Rada bi začela znova.
Ne vem, kako.
Ali na kakšen način.
Ne morem se vrniti domov in se pretvarjati, da se ni nič zgodilo.
-V redu je. -Ne morem.
Tudi jaz sem se spremenil.
Tudi jaz sem se vrnil od mrtvih,
ker sem spoznal, da življenje brez tebe nima smisla.
Zelo lepo in vem, da to verjameš,
ampak je laž.
-Tega ne moreš reči. -Nisva za skupaj.
Ne dajaj v nič mojih čustev. Vem, kaj čutim.
Ljubim te.
Razpizdila si me, ker me odrivaš od sebe, kot vedno.
Ker misliš, da si ne zaslužiš take ljubezni. Ali česarkoli dobrega.
-Jebi se, Eric. -Ampak je res.
Ugrabili so me in nisi me mogel rešiti.
Zato si znorel in povzročil pokol.
Nisem hotela, da ubiješ toliko ljudi zaradi mene.
Vsakič ko te pogledam, se spomnim na to.
Kako boš prenesel,
da te bom vsak dan spominjala na to, da sem ti uničila življenje?
Jebeš moje življenje. Koga briga! Na novo bom zaživel.
-Zame pa ni tako lahko. -Daj no.
Ne morem kar zamižati in se pretvarjati, da se ni nič zgodilo.
Potem je konec?
Ni možnosti za odpuščanje?
Nimava osnove.
Lahko živiš srečno.
In lahko postaviva osnovo.
Ne obupaj nad nama.
Jezus, tako daleč sva prišla.
Zdaj boš igral rešitelja? Če preliješ kri, jo pobriši.
To je moja služba. Vojak sem.
To, kar si rekla na posnetkih…
Nisi se motila.
Za spremembo sem dobil priložnost,
da naredim nekaj prav, namesto nekaj pravičniškega.
Lahko sem rešil ženo.
Ne Boga in državo, ampak nekoga, ki mi pomeni največ na svetu.
In zdaj, kot te najbolj potrebujem,
mi vse polzi iz rok.
Moraš me pustiti, da grem.
Ne morem. Nočem.
Če grem zdaj domov, se bom počutila kot sleparka.
Kot da bi hotela v nekaj mrtvega vdihniti življenje.
Če me ljubiš, se mi ne upiraj.
Omogoči mi to.
Srce me boli.
So še hujše stvari.
PO SERIJI "WHEN HEROES FLY", OMRI GIVON
PO DELU "WHEN HEROES FLY", AMIR GUTFREUND
AVTOR
V LJUBEČ SPOMIN NA ANO MARIO ZEA
Prevedla Lorena Dobrila