Labas rytas.
Atversiu žaliuzes, įleisiu saulės, gerai? Oras puikus.
Ei.
Gal išeikime trumpam į lauką?
Ten tikrai gražu.
Eime.
Aš suprantu.
Čia pusryčiai, jei nori.
Eikš.
Nuostabu, tiesa?
Mes - Kartachenoje.
Vandenynas - visai netoli.
Gal šiandien nori nusiprausti po dušu ir persirengti?
Po truputį atsigausi.
Mieloji?
Tu - saugi. Niekas tau nieko nedarys, kol aš šalia.
Aš to niekam neleisiu, girdi?
Tu kvepi svetimu.
Nekalbėk taip, girdi? Aš tavo vyras...
Tiesiog duok sriubos.
Sriubos?
Klausyk, Amber,
tau detoksikacija.
Po to, kuo jie tave kvaitino...
Mes su Bembiu manom, kad tau gali padėti raminamieji
- kad lengviau ištvertum. - Ne.
- Tu nemiegojai jau... Gerai. - Patrauk nuo manęs tą šūdą!
- Gerai. - Patrauk tai nuo manęs.
Mes tau nieko nedarysim.
Mes to nenaudosim. Aš tavęs neskaudinsiu. Eikš.
Viskas gerai.
- Tai tik tam, kad pailsėtum. - Močkrušy! Paleisk mane!
Kas per š...
Ji - kaip laukinė.
Ji traumuota.
Taip, aš suprantu. Jai - šokas po to, ką jie jai darė,
bet aš juk jos vyras, tiesa?
Argi neturėčiau kažkaip suvirpint... jos širdies?
Duok jai laiko.
Ji myli tave, žmogau.
Man skaudu.
Mes juk ją išgelbėjom, o ji kažkur plaukioja.
Aš tik noriu, kad ji atsigautų, supranti?
Spėju, tai užtruks.
Būtent.
Aš apie savo vyrą nekalbėsiu. Apie jį jau nebegalvoju, girdi?
Aš jo niekada nemylėjau. Aš apie jį negalvoju.
Sako, kad kareiviai tarnaudami išmoksta būt žudikais?
Aš nemanau.
- Biče... - Norite tiesos?
...pažiūrėk. Tai išties baisiai skamba.
Manau, kad žudikai eina į karines pajėgas.
Toks ir mano vyras. Žudikas.
Tai - ne ji. Mes abu tai žinom.
Kad išgyventum tose sąlygose, padarysi bet ką.
Kas, jei ji tapo visiškai kitu žmogumi?
Aš jos neatpažįstu.
Netrukus Mičas turi susisiekti dėl išvykimo.
Nekantrauju ištrūkti iš šitos sušiktos šalies.
Privirėm čia košės, tiesa, amigo?
Sí, señor.
Sveiki.
Kolumbiečiai.
Man garbė
kreiptis į jus.
Į drąsiausius iš drąsiausių.
Stipriausius iš stipriausių.
Mūsų karinių pajėgų elitą.
Neabejoju, kad esate pasirengę
padaryt viską, kad kolumbiečiai didžiuotųsi savo šalimi.
Noriu nuoširdžiai jums padėkoti
ir pasakyti, kad mūsų šaliai,
Kolumbijai, jūsų reikia.
Joks prezidentas nenori karo,
ir joks vadas jo netrokšta.
Bet ateina metas, kai istorija
pareikalauja mūsų priimti sunkius sprendimus.
Gero jums vėjo ir palankios jūros.
Telaimina jus Dievas.
Pone prezidente!
Tik minutėlę.
Pone prezidente!
Viskas labai painu.
Naktis buvo tyli.
Staiga pasigirdo šūviai.
Staiga prasidėjo karas, ir mes puolėm bėgti į kalnus,
ką daugiau galėjom daryti?
Jie atėmė iš mūsų namus, kur mums dabar gyventi?
Už kokius pinigus?
Gyvenom sau taikiai,
taiki bendruomenė, dirbom.
Staiga atėjo jie
it kokie velniai naktį!
Ir viską sunaikino.
Nesijaudinkit, panele.
Mes pamokysim tuos venesueliečius.
Kodėl turėtume tai daryti?
Jie mus užpuolė.
Kolumbija pirma užpuolė Venesuelą,
kad išlaisvintų ten kalinamą amerikietę įkaitę.
Vis tiek įkrėsim jiems į kailį.
Kolumbija užpuolė pirma! Ar nesuprantat?
Po to, kai Kolumbijos karinės pajėgos užpuolė Venesuelos karinę bazę,
abi šalys ėmėsi karo veiksmų.
Violeta.
Labas.
Nežinojom, kad atvyksite.
Maniau, Ernestas jums pasakys.
Nepasakė.
Noriu pakalbėti su jumis ir Amber prieš jums išvykstant.
Jūs nieko prieš?
Nagi.
Mano sesei praverstų pakalbėti su kuo nors dar, išskyrus mus.
Jai visai prastai.
Nieko nevalgo.
Bandėm jai duot raminamųjų. Ji...
Gal jūs ją įkalbėsite?
Taip. Pamėginsiu.
Labas, Amber.
Norėjau pasimatyti su tavim. Ar gerai?
Žinoma.
Aš džiaugiuosi, kad tu saugi.
Man išties blogai.
Bet aš matau, jog iš esmės tau niekas nebegresia.
Aš prisimenu savo būseną naktimis po pagrobimo.
Kaip grįždavo siaubas.
Buvo taip blogai,
kad be vaistų neužmigdavau.
Tai normalu.
Vaistai.
Manai, padės?
Aš užmušiau savo draugę.
Kažkas turi būt nubaustas.
Ačiū, Amberlain. Ačiū.
Eikš.
Pažvelk į save. Nagi.
- Ši moteris yra nekalta. - Ne, netiesa.
Tiesa.
Matai?
Ne.
Niekas niekada nesupras, ką išgyvenai.
Ne, nesupras.
Tu privalai gyventi suprasdama, kad su šia patirtimi būsi viena,
ir nesitikėk, kad galėsi pasidalinti su kitais.
Pagrobėjas turėjo visą galią, visada. O tu - nekalta.
- Aš nesu nekalta. - Esi. Tu esi nekalta, mano drauge.
Jei girtas vairuotojas partrenkia tave, sužeidžia,
ir nuvažiuoja. Ir jei policija jį vejasi, o jis žūsta bėgdamas,
tai - ne tavo kaltė.
Bet jie nenužudė vairuotojo, jie užmušė visus.
Masinės žudynės!
Tiek daug žuvusių, kad protu sunku suvokt.
Suprantu.
Nepamiršk vaistų.
Jai reikia pailsėti.
- O raminamuosius susileido? - Dar ne,
užtat ji pasakė kai ką labai įdomaus.
Taip, palaukit. Noriu, kad ir Princas girdėtų, jis - čia.
Ji sakė, kad labai daug žmonių žuvo...
minėjo masines žudynes.
Pasakykit jam tai, ką man dabar pasakėt.
Ji sakė, kad ten vyko masinės žudynės.
- Žudynės? - Taip.
Ir mane stebina,
kad Kolumbijos kariškiai tai padarė taip viešai.
- Taip. - Tiesą sakant,
pasak mano šaltinių, karinės pajėgos iš viso ten nedalyvavo.
Pala. Štai ko atėjot? Apklausti mūsų apie slaptą operaciją?
Aš nerimavau dėl jos. Tai ką atsakysite?
Atleiskit. Jis teisus.
Mes negalim kalbėt apie slaptus reikalus.
Ne. Negalim.
Neturim teisės kalbėti apie tai.
- „Slapti reikalai“? - Taip.
- Slapti, suprantate? - Žiūrėjote žinias?
- Ne, nežiūrėjom. - Tai jau pereina į mažą karą,
o abejose šalyse jau atsirado jėgos,
norinčios didelio karo.
Ar suprantate?
Ir jiems nerūpi, kas ir kodėl viską pradėjo.
Jiems nerūpi net ir tai, jog viską pradėjote jūs,
apsimetę Kolumbijos armija.
- Neigsite tai? - Taip, neigsiu.
- Taip. - Mieloji.
Viskas gerai?
Ei.
Man reikia tų migdomųjų.
Gerai.
- Ateik... - Gali man duoti?
Aš pati.
Gerai.
Nesijaudink, mieloji. Tuoj grįšim namo.
Namo aš negrįšiu.
Tai - paskutinė mano paslauga. Ne jums, o Amber.
Dinkite iš mano šalies kuo greičiau.
Įtampa auga.
Kolumbijos išpuolis Venesueloje sulaukė
staigaus atsako - Venesuelos karinės pajėgos atakavo Kolumbijos bazę.
Buvo paleistos keturios raketos.
Ir pabaigos nematyti.
Užsakiau tavo mėgstamiausią.
Aš nealkana.
Kaip sekėsi?
Kiek giliai esi įsivėlęs?
Noriu, kad pasakytum, ką konkrečiai žinai.
- Žinau tą patį, ką ir tu. - Taip?
Jie ją išgelbėjo, o tai svarbiausia, štai ir viskas.
Viskas baigta.
Manau, viskas tik prasideda.
Galimas daiktas, Kolumbijai reikia karo.
Tikrai?
Netikiu tavim.
Mums reikia pinigų.
Kolumbijai nereikia pinigų.
Kolumbijai reikia labai daug pinigų.
Paskutinį sykį gavome pinigų iš karo prieš narkotikus.
Paskui amerikiečiai mus iš esmės apleido, finansiškai.
Kairieji kyla. Žinai, kodėl?
Todėl, kad vyriausybė neturi pinigų ir netesi pažadų.
Ir jei nesiimsim veiksmų, laimės kairieji, tada mums bus šakės,
ir atsidursim šiknoj kaip ir Venesuela.
Taip. Mums reikia karo.
Nes karas reiškia pinigus, o pinigai suteikia stabilumą.
Aišku.
Nežiūrėk į mane šitaip.
Puikiai mane pažįsti, todėl mano nuomonė tavęs neturėtų stebinti.
Tavo nuomonė manęs nestebina.
Gal tu ir teisus ekonomine prasme.
Bet moraline prasme, brangusis, aš tavim bjauriuosi.
Pakeiskime temą.
Galim tiesiog praleisti savaitgalį kartu pamiršę tai, ko negalim pakeisti?
Ei, kur eini?
Ne aš šią padėtį sukūriau.
Aš tau tik rodau kitus požiūrio kampus.
Būk atsargi, prašau!
Žinai,
Violeta teisi.
Mes pradėjome karą.
Juk nesigaili?
Žinoma, kad gailiuosi.
Po galais, dėl jos laisvės turėjo žūti daugybė žmonių.
Taip, bet mūsų atsakomybė ne jie. Ne jie.
O ji.
Viskas čia neteisinga.
Mes tai padarėm ir nešim šią naštą kaip ir visi kiti.
Einu pažiūrėti, kaip ji ten.
Bliamba.
Jos kambary nėra. Apžiūrėsiu laiptus.
Einu į lauką.
Saugokis farų.
Ji negalėjo toli nueiti. Apieškok pagrindinę aikštę.
Jos čia nėra. Nerandu jos.
Aš ją radau.
Mums negalima dabar rodytis viešai.
Aš noriu čia būti.
Mūsų ieško, ir jei mus sugaus...
Gal aš noriu būti sugauta.
Su jumis aš namo negrįšiu.
Tai ką, aš tau nebereikalingas?
Man nereikia, kad mane saugotum. Man nereikia, kad gintum mane.
- Eime. - Man nereikia, kad globotum mane.
- Aš pati. - Prašau.
- Tai negrįši namo? - Ne, negrįšiu.
Aš paleidžiu tave.
O kaip Erikas?
Išvaduok mane nuo jo.
Aš?
Ką tik sakei, kad manęs tau nebereikia.
Negali jo atstumti, Boružėle.
Jis juk dėl tavęs paaukojo gyvenimą.
Jis galėtų būt senatoriumi... Gal net prezidentu, po velnių.
Dar gali.
Ne, nebegali. Jis myli tave, po galais.
Jis myli idėją apie mane. Išgelbėjo mane tik todėl, kad nekenčia pralaimėjimo.
Kada tapai tokia beširde?
Jis užstojo tave nuo kulkos, o tu davei įžadus, Boružėle. Taisyk padėtį.
Tik Dievas gali ištaisyti padėtį.
Eikš.
Tu žiauriai klysti.
Mano rankos kruvinos, o dabar ir tavo rankos kruvinos...
ir aš žinau viena...
Kad ir kiek melstum Dievo atleidimo,
svarbu tai, ar pati galėsi atleisti sau.
Ir čia mums teks pasistengti.
O dabar nešdinkimės iš čia.
Pala. Pala.
Gerai.
Kalbėk. Mes - Plazos bulvare.
Palaukit manęs ten, aš tuoj.
Klausykite.
Mičas rado mums naują vietą.
Apleistas paplūdimio namas šalia pakilimo tako.
Mieloji?
Eini?
Einam į paplūdimio namą. Būsim ten, kol sulauksim ženklo.
Tada automobiliu - iki pakilimo tako, o iš ten skrisim į San Diegą.
Pone prezidente.
Vėl jūs?
Nelieskite manęs.
Man reikia patvirtinimo, kad jūs ar kažkas iš kariuomenės
davė leidimą pulti Venesuelą.
Kažkoks absurdas. Užsirašykite vizitui kaip ir visi kiti.
Jūs tai leidote?
Jei tai buvo jūsų įsakymas, turi būti dokumentai.
Anksčiau ar vėliau tai paaiškės.
Kas paaiškės?
Kad jūs tiksliai žinote, kaip visa tai prasidėjo.
Jūs žinote, kad tai nebuvo Kolumbijos kariuomenės darbas.
Jūs žinote, kad dėl to kalti
du amerikiečiai, prisisegę Kolumbijos vėliavą.
Bet jūs nieko dėl to nedarysite.
Ir nė neketinate sakyti Venesuelai tiesos.
Kodėl?
Gal manote, kad karas naudingas šalies ekonomikai?
Gal jūs dėkingi tiems amerikiečiams, kad pradėjo karą,
kurio pradėti jūs nedrįsote?
Su visa pagarba, pone prezidente,
šio melo jūs neišgyvensite.
Privalote suimti tuos amerikiečius
ir pasakyti venesueliečiams tiesą.
Padarykite tai savo posto vardan.
Jūs man grasinate?
Jūs neturite įrodymų.
Aš turiu jūsų garbę.
Labas rytas, pone.
Kuo galiu padėti?
Ar ji greita?
Gana greita.
Štai kas.
Violeta Matiz paspaudė prezidentą.
Puerte atšaukti visi skrydžiai.
Jūs ieškomi visoje šalyje.
Būkit atsargūs. Kariškiai - ant kiekvieno kampo.
Dabar nusukime nuo pagrindinio kelio.
Pasukime čia.
Bliamba, užtvara.
Boružėle, nesijaudink. Viskas bus gerai.
Apvažiuosiu.
Bliamba. Šūdas. Jėzau.
- Kiek liko? - Trys kilometrai. Mažiau.
Paslėpk ginklus.
Čia visur farai.
Mums riesta. Kur tu?
Uoste, laukiu jūsų.
Gerai.
Mus čia tikrai suims.
Ten - turgus, galim pro jį.
- Važiuojam. - Gerai.
Eisim pėsčiom.
Imk.
Eime. Greičiau!
Į kairę.
Mes pėsčiomis bėgame per turgų.
Kirskit skersai. Uostas - pietinėje pusėje.
Supratau.
- Pasiruošęs? - Taip.
Eime.
Eime, eime.
Gerai.
- Apieškokit turgų ir atveskit juos man. - Taip, pone!
Ieškokite jų visur.
Judam!
Blokuokite visus išėjimus.
Leidimas nukauti taikinius suteiktas.
Kartoju, nukauti taikinius.
Gerai.
Čionai.
Čia.
Pone.
Praneškite.
Pranešta, kad jie juda pietų kryptimi.
Jie nukovė kelis kareivius.
Dėmesio!
Amerikiečiai iš čia gyvi neišeis.
Moteris - irgi. Aišku?
- Aišku! - Judam!
Jie kažkur čia.
Išsiskirstykite!
Taip?
Viskas gerai. Tau viskas gerai.
Mes išsigelbėsime.
Ateinu.
Ten jų apie 20, pietinė pusė užtverta.
Mums nepavyks prasibrauti.
Imk šitą.
Amber, būk čia.
- Ten - du. - Ten - irgi du.
Pažiūrėsiu ten. Būkit pasiruošę pereiti.
Eikit!
Aš juos paimsiu.
Kairė!
Žemyn.
Man viskas gerai.
- Gerai. - Švaru. Eime.
Greičiau.
Bėkit!
Žemyn!
Greičiau!
Jis ten.
Iki pakilimo tako - pusvalandis.
Mes neveik namie.
Būkit ten. Paimsiu jus ryte.
Švaru.
Aš sugebėsiu.
Nemiegok.
Klausyk, Amber.
Pasakyk man, ką turiu daryt.
Kaip man tau paaiškint?
Pamėgink.
Aš klausau.
Po visko, ką patyriau, esu kitas žmogus.
Aš - nebe ta, kuri buvau.
Noriu pradėti viską iš naujo.
Nebenoriu būti su tavim.
Manau, kad mūsų santuoka - klaida.
Noriu pradėt viską iš naujo.
Nežinau kaip...
ar kokiu būdu.
Bet aš negaliu grįžt namo ir elgtis lyg niekur nieko.
- Viskas gerai. - Aš negaliu. Girdi?
Aš irgi nebe tas, kuris buvau.
Tu manei, kad tau galas. Aš irgi prisikėliau iš mirusių,
nes suvokiau, jog mano gyvenimas nieko nevertas be tavęs.
Tai graži mintis, ir neabejoju, tu ja tiki,
bet tai - netiesa.
- Nesakyk taip. - Erikai, mes negalim būt kartu.
Nenuvertink mano jausmų. Štai tau psichologinis terminas.
Aš žinau, ką jaučiu.
Aš tave myliu.
Nors tu mane siutini dabar,
atstumi kaip visada,
nes manai, kad nesi verta tokios meilės.
Ar iš viso ko nors gero.
Eik šikt, Erikai.
Bet tai tiesa.
Tiesa ta, jog mane pagrobė, ir tu negalėjai manęs išlaisvint.
Paskui ėmei aikštytis ir sukėlei žudynes.
Aš nenorėjau, kad dėl manęs žudytum tuos žmones.
Erikai, kaskart žiūrėdama į tave aš prisimenu tai.
O kaip tu žiūrėsi į mane
ir neprisiminsi, kad aš sužlugdžiau tavo gyvenimą?
Velniop mano gyvenimą.
Kam jis rūpi? Aš susikursiu kitą.
- Man tai nėra taip lengva. - Liaukis.
Negaliu mirktelėti ir apsimesti, kad nieko nebuvo.
Tai viskas?
Atleidimui vietos nebėra?
Mūsų ryšys ne toks gilus.
Tu gali susikurti laimingą gyvenimą.
Ir mes galim susikurti gilų ryšį.
Nepasiduok dabar.
Jėzau, mes taip toli pažengėme.
Tai ką, vaidinsi gelbėtoją?
Praliejai kraują, teks valyti.
Toks mano darbas.
Aš - kareivis.
Tai, ką sakei tuose įrašuose, Amber...
Aš klausiau. Tu neklydai.
Tačiau aš gavau progą
vienąkart gyvenime padaryt kažką gero, o ne teisingo.
Gavau progą išgelbėti savo žmoną.
Ne Dievą, ne tėvynę, bet žmogų, kurį labiausiai myliu šitam sušiktam pasauly.
Ir dabar, kai man tavęs labiausiai reikia,
viskas nyksta.
Turi mane paleisti.
Aš negaliu. Aš nepaleisiu.
Jei dabar grįšiu namo, jausiuosi apgavike.
Lyg į negyvą kūną stengčiaus įpūst gyvybę.
Jei myli mane, nesipriešink.
Paleisk mane.
Tu daužai man širdį.
Būna ir blogesnių dalykų.
PAGAL OMRI GIVONO SERIALĄ „WHEN HEROES FLY“
ĮKVĖPTA AMIRO GUTFRENDO ROMANO „WHEN HEROES FLY“
SUKŪRĖ MARKAS BOULAS
ANOS MARIOS ZEA ATMINIMUI
Išvertė Egidija Namavičė