Godmorgen.
Skal jeg åbne persiennerne og lukke solen ind? Det er smukt derude.
Hør.
Kom udenfor sammen med mig et øjeblik.
Det er dejligt.
Kom nu.
Jeg forstår det godt.
Der er morgenmad, hvis du vil have noget.
Kom nu.
Det er fantastisk, ikke?
Vi er i Cartagena.
Vi er faktisk tæt på havet.
Måske kan du komme ud af det der tøj og få et bad i dag?
Måske føler du dig så mere som dig selv.
Skat?
Du er i sikkerhed nu. Der er ingen, der gør dig noget.
-Det tillader jeg ikke. Okay? -Du lugter som en fremmed.
Det må du ikke sige. Jeg er din mand...
Bare giv mig suppen.
Suppen?
Hør her, Amber.
Din krop kæmper med abstinenser.
De stoffer, de gav dig...
Bambi og jeg mener, at du bør tage noget beroligende,
-så det bliver nemmere at håndtere. -Nej. Nej, nej, nej.
-Du har ikke sovet i... Okay. -Du rører mig ikke med det lort!
-Det er okay. -Du rører mig ikke med den.
Jeg... Vi vil ikke gøre dig fortræd.
Vi bruger den ikke. Jeg gør dig ikke fortræd. Kom her.
Det er okay. Det er okay.
-Det er bare for at hjælpe dig. -Svin! Slip mig!
Hvad...
Hun er som et vildt dyr.
Det er traumet.
Ja, det er jeg med på. Hun er i chok efter det, de gjorde mod hende,
men jeg er jo hendes mand.
Burde jeg ikke kunne trænge igennem til hende?
Bare giv hende tid.
Hun elsker dig.
Det er bare hjerteskærende.
Vi reddede hende, men hun er her ikke rigtigt.
Jeg vil bare have, at hun bliver sig selv.
Det er nok bare en proces.
Præcis.
Jeg vil ikke tale om min mand. Jeg tænker ikke på ham mere.
Jeg har aldrig elsket ham. Jeg tænker slet ikke på ham.
Folk siger, at militæret lærer folk at blive mordere.
Jeg er ikke enig.
-Makker... -Vil du høre sandheden?
Se her. Det er virkelig foruroligende.
Jeg tror, at dem, der allerede er mordere, finder vej dertil.
Sådan er min mand. En morder.
Det er ikke hende. Det ved vi begge.
Man ville gøre alt for at overleve.
Hvad, hvis hun er en helt anden person nu?
Jeg kan ikke genkende hende.
Mitch bør snart ringe angående vores vej ud.
Jeg glæder mig til at komme væk herfra.
Nå, vi fik virkelig splittet stedet ad.
Sí, señor.
Godeftermiddag. Colombianere.
Det er en ære for mig at stå her foran jer.
De modigste af de modige. De stærkeste af de stærke.
Eliten af vores væbnede styrker.
Jeg er sikker på, at I er parate
til at gøre colombianerne stolte af deres land.
Jeg er her for at takke jer fra hjertet og fortælle jer, at det her land,
Colombia, har brug for jer.
Ingen præsident ønsker sig krig, og ingen hærfører byder krig velkommen.
Men der er tidspunkter, hvor historien tvinger os
til at træffe svære beslutninger med integritet.
Held og lykke og far vel.
Gud velsigne jer.
Hr. Præsident!
Bare et øjeblik!
Hr. Præsident!
Det hele var så forvirrende.
Det var en stille aften.
Pludselig hørte vi skud.
Krigen brød ud, og vi løb mod bjergene. Hvad skulle vi ellers gøre?
De gjorde os hjemløse. Hvor skal vi nu bo? Og hvad med penge?
Vi var et fredeligt lokalsamfund med familier og gode job.
Og så kom de.
Som djævle i natten! De ødelagde alting.
Bare rolig.
Vi sørger for, at de venezuelanere får betalt.
Hvorfor skulle vi gøre det?
De angreb os.
Colombia angreb Venezuela først
for at befri en amerikansk kvinde, der blev holdt fanget.
Uanset hvad, smadrer vi dem.
Colombia angreb Venezuela først. Hvad er det, du ikke forstår?
Efter colombianske styrker angreb en militærbase i Venezuela,
brød fjendtligheden ud mellem de to nationer.
Violeta.
Hej.
-Vi vidste ikke, at du kom. -Jeg troede, at Ernesto havde sagt det.
Nej.
Jeg kom for at tale med jer og Amber, inden I rejser.
Gør det noget?
Kom nu.
Det kan være godt for min søster at tale med en, der ikke er os.
Hun er langt ude.
Hun vil intet spise.
Vi prøvede at give hende noget beroligende. Hun...
Måske kan du få hende til at tage det?
Ja. Jeg skal prøve.
Hej, Amber.
Jeg ville se dig. Er det okay?
Ja.
Jeg er glad for, at du er i sikkerhed.
Jeg er virkelig langt ude.
Men jeg kan se, at du grundlæggende er uskadt.
Jeg kan huske, hvordan det var om natten efter min kidnapning.
Hvordan rædslerne vendte tilbage.
Det var så slemt, at jeg fik brug for sovepiller.
Det er normalt.
Medicin.
Tror du, at det kan hjælpe?
Jeg dræbte min ven.
Nogen skal tage straffen.
Tak, Amberline. Tak.
Kom.
Se dig lige. Kom.
-Den her kvinde er uskyldig. -Nej, jeg er ikke.
Jo.
-Kan du se det? -Nej.
Ingen vil nogensinde forstå, hvad du har været igennem.
Nej, det vil de ikke.
Og du skal leve med ensomheden i den oplevelse
og ikke forvente, at andre tager del i den.
Kidnapperen havde al magten. Altid. Og du er uskyldig.
-Jeg er ikke uskyldig. -Jo. Du er uskyldig, min ven.
Hvis en spritbilist påkører dig, så du falder og kommer til skade,
og han stikker af, så politiet jagter ham og dræber ham under jagten,
er det ikke din skyld.
Men de dræbte ikke chaufføren. De dræbte alle.
En massakre!
Der er så mange døde. Jeg kan ikke holde styr på dem i mit hoved.
Det kan jeg godt se.
Tag din medicin.
Hun har brug for hvile.
-Tog hun medicinen? -Ikke endnu.
Men hun sagde noget meget interessant.
Ja, vent lige. Prince skal høre det. Han er lige her.
Hun talte om, hvor mange mennesker der blev dræbt.
Hun sagde, at det var en massakre.
Fortæl ham, hvad du sagde til mig.
Hun sagde, at det var en massakre.
-En massakre? -Ja.
Og det er overraskende,
at den colombianske hær skulle gøre sådan noget offentligt.
-Ja. -Faktisk
fortæller mine kilder i militæret mig, at hæren slet ikke var indblandet.
Er det derfor, du er her? For at betvivle en hemmelighedsstemplet mission?
Jeg var bekymret for hende. Hvad er svaret?
Beklager. Han har ret.
Vi kan ikke tale med dig om hemmelighedsstemplede sager.
Nej. Det kan vi ikke. Det ville være ulovligt.
-"Hemmelighedsstemplede sager"? -Ja.
-Hemmelige. Er du med? -Har I set nyheder?
-Ikke for nylig. -Det her eskalerer mod en mindre krig.
Og der er grupper i begge lande, der brændende ønsker sig en stor krig.
Forstår I det?
De er ligeglade med, hvorfor eller hvordan den starter.
De er ligeglade, om det er jer, der starter den
ved at udgive jer for at være fra en colombiansk hær.
-Benægter I det? -Ja.
-Hej, skat.
Er du okay?
Hej.
Jeg tager sovemedicinen.
Godt.
-Kom og sid... -Vil du give mig den?
-Jeg kan gøre det selv. -Ja.
-Bare rolig, skat. Vi tager snart hjem. -Jeg tager ikke hjem.
Det her er min sidste tjeneste. Og den er ikke for jeres, men Ambers skyld.
I skal forlade mit land med det samme.
Spændingerne tager til.
Det colombianske angreb på Venezuela
blev besvaret med et angreb på en colombiansk base.
Man affyrede fire missiler. Det ser ikke ud til at stoppe der.
-Jeg bestilte din livret. -Jeg er ikke sulten.
-Hvordan gik det? -Hvor indblandet er du?
Du skal fortælle mig, hvad du ved om det, der foregår.
-Jeg ved det samme som dig. -Gør du?
De reddede hende, og det er det vigtigste. Og det er det.
-Det er slut. -Jeg tror, at det kun er begyndelsen.
Nå.
Det er muligt, at Colombia har brug for en krig.
Er det sandt? Jeg tror ikke på dig.
-Vi har brug for penge. -Colombia har ikke brug for penge.
Colombia har brug for masser af penge.
Sidste gang, vi fik penge, var under "Plan Colombia" til narkokrigen.
Siden da har amerikanerne stort set svigtet os økonomisk.
Venstrefløjen er på vej frem. Ved du hvorfor?
Fordi regeringen er gået fallit og ikke leverer det, de har lovet.
Hvis vi ikke passer på, vinder venstrefløjen, og så er vi færdige.
Og så ender vi ligesom Venezuela.
Ja. Vi har brug for en krig.
Krig er lig med penge, og penge giver stabilitet.
Okay.
Du skal ikke se sådan på mig.
Du kender mig godt, så min mening burde ikke overraske dig.
Din mening overrasker mig ikke.
Måske har du ret set fra et økonomisk perspektiv.
Men moralsk, min skat, føler jeg afsky for dig.
Lad os skifte emne.
Skal vi ikke have en dejlig weekend og glemme det, vi ikke kan ændre?
Hvor skal du hen?
Jeg har ikke skabt den her situation. Jeg påpeger bare alle vinklerne.
Vær nu forsigtig!
Altså...
Violeta har ret.
Vi har indledt en krig.
Fortryder du?
Ja, selvfølgelig.
Der var mange, der måtte dø for at sikre hendes frihed.
Ja, og de er ikke vores ansvar. Det er de altså ikke.
Det er hun.
Intet af det her er rigtigt.
Det var det, vi gjorde, og nu må vi bære vores byrder ligesom alle andre.
Jeg ser til hende.
Pis.
Hun er ikke på værelset. Jeg tjekker trappen.
Jeg går ud!
Hold udkig efter strissere.
Hun kan ikke være nået langt. Tjek torvet.
Hun er her ikke. Jeg kan ikke finde hende.
Jeg har fundet hende.
Du må ikke være ude i offentligheden.
Det er her, jeg vil være.
Vi er eftersøgt. Hvis vi bliver fanget...
Måske vil jeg gerne fanges.
Jeg skal ikke hjem med jer.
Har du ikke brug for mig mere?
Jeg har ikke brug for din beskyttelse. Du skal ikke passe på mig.
-Hold nu op. -Du skal ikke passe på mig.
-Jeg kan selv. -Hold nu op.
-Tager du ikke med hjem? -Nej.
Jeg frigiver dig.
Hvad med Eric?
-Få mig ud af det. -Mig?
Du har lige sagt, at du ikke har brug for mig.
I er nødt til at blive forsonet. Han opgav sit liv for din skyld.
Han kunne være blevet senator. Måske præsident en dag.
Det kan han stadig.
Nej, ikke længere. Han elsker dig fandeme.
Han elsker idéen om mig. Han reddede mig, fordi han hader at tabe.
Hvordan er du blevet så kynisk?
Han tog en kugle for din skyld, og I er gift. Du må rette op på det.
Kun Gud kan rette op på det.
Herind.
Du går for langt, og du tager fejl.
Hvis der er én ting, jeg har lært af at have alt det blod på mine hænder,
og nu har du også noget på dine...
...er det, at det er ligegyldigt, om man beder til Gud om tilgivelse.
Det handler om, om man kan tilgive sig selv.
Det er det, vi må arbejde på.
Lad os nu komme væk herfra.
Vent. Vent.
Godt. Godt.
-Tal til mig. Vi er på Plaza Boulevard. -Vent på mig. Jeg er på vej.
Hør her.
Ny plan fra Mitch.
Forladt hus ved stranden tæt på en flyveplads.
Skat?
Kommer du?
Vi tager hen til huset. Vi bliver der og venter på signal.
Vi kører til flyvepladsen og flyver til San Diego.
Señor Præsident.
Dem igen?
Lad være at røre mig.
Jeg vil have bekræftet, at De eller en i hæren
stod bag angrebet på Venezuela.
Det her er latterligt. De må lave en aftale ligesom alle andre.
Var det Dem? Hvis De gav ordren, må der være beviser.
Før eller siden vil det komme frem.
-Hvad vil komme frem? -At De ved, hvordan det hele begyndte.
De ved, at den colombianske hær ikke var indblandet.
De ved, at de eneste, der har skylden,
er de to amerikanere, der iførte sig det colombianske flag.
Men De gør ikke noget ved det.
Og De har ingen planer om at fortælle Venezuela sandheden.
Hvorfor?
Måske mener De, at en krig kan gavne økonomien.
Måske er De taknemmelig for, at de indledte den krig, De ønskede,
men som De ikke turde indlede selv.
Med al respekt, hr. Præsident, overlever De ikke den her løgn.
De må anholde amerikanerne og fortælle Venezuela sandheden.
-Gør det for Deres præsidentskabs bedste. -Truer De mig?
De har ingen beviser.
Jeg har Deres ære.
-Godmorgen, hr. Hvordan kan jeg hjælpe? -Er den hurtig?
Hurtig nok.
Hør her.
Violeta Matíz har lagt pres på præsidenten.
Pereira lukker ned for flytrafikken.
Der er en national efterlysning. Pas på. Der er betjente overalt.
Hm.
Pas på. Der er militær overalt.
Godt. Lad os komme væk fra vejen. Lad os dreje her.
Pis. Vejspærring.
Bug, bare rolig. Vi skal nok klare den.
Jeg kører rundt om.
Pis. Pis. Hold da kæft.
-Hvor langt væk er vi? -Tre kilometer. Knap.
Læg våbnene væk. Få dem væk. Der er strissere alle vegne.
Det er virkelig svært. Hvor er du nu?
Jeg venter på jer på havnen.
Godt.
Vi bliver fanget herinde.
Der er et marked deroppe, hvor vi kan skyde genvej.
-Lad os gøre det. -Godt. Okay.
Vi fortsætter til fods.
Tag den.
Kom så. Nu!
Venstre, venstre, venstre.
Vi er til fods på markedet.
Skyd genvej. Havnen er på sydsiden.
Modtaget.
-Klar? -Ja.
Kom så.
Bare fortsæt. Kom så.
Okay.
-Afsøg markedet og kom med dem. -Javel!
-Led efter dem overalt. -Kom så!
Afspær alle udgange.
I har tilladelse til at uskadeliggøre dem.
Jeg gentager. Uskadeliggør dem.
Okay.
Denne vej.
Herind.
Hr.
Opdatering.
Vi hører, at de er på vej mod syd.
De har dræbt nogle soldater.
Hør her!
Amerikanerne kommer ikke levende herfra. Heller ikke kvinden. Forstået?
-Forstået! -Kom så!
De er her et sted!
Del jer!
Ja?
Det er okay. Det skal nok gå.
Det skal nok gå.
Jeg kommer!
Der er 20 mand derude. Sydsiden er afspærret.
Vi kan ikke kæmpe os vej gennem det.
Tag den her.
Amber, bliv her.
-To derovre. -Der er to dernede.
Jeg tjekker deroppe. Væk klar.
Af sted! Af sted!
Jeg tager dem her.
Venstre!
Ned.
Jeg er okay.
-Godt. -Det ser fint ud. Kom så.
Kom så. Kom så.
Af sted! Af sted! Af sted!
Af sted! Af sted!
Ned! Ned!
Kom så!
Der er han.
Der er en halv time til flyvepladsen.
Vi er næsten hjemme.
Bliv her. Jeg henter dig i morgen tidlig.
Sikret.
Jeg kan ikke det her.
Hun kommer.
Hør her, Amber.
Sig, hvad jeg skal gøre for at rette op på det her.
-Hvordan kan jeg forklare dig det? -Prøv.
Jeg lytter.
Jeg gennemgik den oplevelse, og jeg er et andet menneske.
Jeg er ikke den samme.
Vi er nødt til at viske tavlen ren.
Jeg vil ikke være sammen med dig.
Jeg synes, at det hele er en fejltagelse.
Jeg vil begynde forfra.
Jeg ved ikke hvordan...
...eller på hvilken måde.
Men jeg kan ikke tage tilbage og lade, som om intet af det her er sket.
-Det er okay. -Det kan jeg ikke.
Jeg er heller ikke den samme.
Du troede, at du var død. Jeg kom også tilbage fra de døde.
fordi jeg indså, at mit liv ikke betyder noget uden dig.
Det er sødt af dig, og jeg er sikker på, at du tror på det.
Men det passer ikke.
-Det kan du ikke bare sige. -Vi fungerer ikke sammen.
Du skal ikke affærdige mine følelser. Der var et terapiord.
Jeg ved, hvad jeg føler.
Jeg elsker dig.
Selvom du virkelig pisser mig af lige nu og skubber mig væk, som du altid gør,
fordi du ikke tror, at du fortjener den slags kærlighed.
-Eller noget som helst andet godt. -Fuck dig, Eric.
Men det passer.
Sandheden er, at jeg blev kidnappet, og at du ikke kunne redde mig.
Du fik et hysterisk anfald, der lignede et blodbad.
Du skulle ikke dræbe alle de mennesker for min skyld.
Eric, jeg kan ikke se på dig uden at blive mindet om det.
Og hvordan skal du kigge på mig
og hver dag blive mindet om, at jeg ødelagde dit liv?
Fuck mit liv. Det er da lige meget. Jeg får et nyt liv.
-Så nemt er det ikke for mig. -Hold nu op.
Jeg kan ikke bare blinke og lade, som om intet er hændt.
Er det så bare det? Er der ikke plads til tilgivelse?
Vi har intet at bygge på.
Nu kan du få et lykkeligt liv.
Vi kan finde noget at bygge på.
Du må ikke give op.
For helvede... Vi er kommet så langt.
Så du får lov til at lege redningsmand.
Dræbe folk. Du kan selv rydde op.
Det er det, jeg har meldt mig til.
Jeg er soldat.
Det, du sagde på de optagelser, Amber...
Jeg hørte dig. Du tager ikke fejl.
Men så får jeg for en gangs skyld muligheden
for at gøre noget, der er rigtigt og ikke bare retskaffent.
Jeg får lov at redde min kone.
Ikke Gud og fædrelandet, men den person, jeg elsker højest i hele verden.
Og nu på det mest afgørende tidspunkt, når jeg har mest brug for dig,
forsvinder alt mellem mine fingre.
Du er nødt til at give slip på mig.
Det kan jeg ikke. Det vil jeg ikke.
Hvis jeg tager hjem nu, vil jeg føle mig som en bedrager.
Som om jeg forsøger at indtage et liv med død hud.
Hvis du elsker mig, så kæmp ikke imod.
Gør det for mig.
Du knuser mit hjerte.
Der er værre ting, der kan ske.
BASERET PÅ SERIEN "WHEN HEROES FLY" AF OMRI GIVON
INSPIRERET AF "WHEN HEROES FLY" AF AMIR GUTFREUND
ECHO 3 AF MARK BOAL
TIL MINDE OM ANA MARIA ZEA
Tekster af: Helle Virenfeldt Smith