Добро утро.
Да дръпна ли пердето, за да влезе слънце? Много е хубаво навън.
Защо не излезеш с мен за малко?
Много е приятно.
Хайде.
Разбирам.
Има закуска, ако искаш.
Ела.
Страхотно е, нали?
В Картахена сме.
Доста близо до океана.
Защо не съблечеш тези дрехи и не се изкъпеш днес?
Ще ти стане по-добре.
Миличка?
Вече си в безопасност. Никой няма да ти навреди, щом съм тук.
Няма да го допусна. Разбираш ли?
Миришеш на непознат.
Не говори така. Аз съм твоят съпруг...
Дай ми супата.
Супата?
Слушай, Амбър.
Тялото ти изпитва абстиненция.
С каквото и да са те упоявали, мислим, че трябва да вземеш успокоително,
за да се отърсиш по-лесно. - Не.
Не си спала от... - Не ме докосвай с тази помия!
Добре, спокойно. - Не ме докосвай.
Спокойно. Няма да я слагаме. Нищо няма да ти направя. Ела тук.
Успокой се.
Искам да ти стане по-леко. - Копеле! Пусни ме!
Какво...
Като диво животно е.
Травмирана е.
Да, разбирам. В шок е след това, на което са я подлагали,
но аз съм съпругът й все пак.
Не би ли трябвало да ме приеме със сърцето си?
Просто й дай малко време.
Тя те обича.
Толкова е тъжно.
Спасихме я, но нея всъщност я няма.
Просто искам да дойде на себе си.
Явно трябва време.
Да.
Няма да говоря за съпруга ми. Вече не мисля за него.
Никога не съм го обичала. Не мисля за него.
Казват, че армията учи хората как да станат убийци.
Аз не смятам така.
Братле... - Каква е истината?
Виж, това е много притеснително.
Родените убийци сами влизат в нея.
Съпругът ми е такъв. Убиец.
Това не е тя. И двамата го знаем.
Човек би направил всичко, за да оцелее.
А ако тя вече е напълно друг човек?
Не мога да я позная.
Мич ще се обади скоро за извеждането.
Нямам търпение да се махна от тази страна.
Здравата я разпердушинихме, нали, амиго?
Да, сеньор.
Добър ден, колумбийци.
За мен е чест да застана пред вас.
Най-смелите сред смелите.
Най-силните сред силните.
Елитът на нашите въоръжени сили.
Сигурен съм, че ще бъдете готови
да накарате колумбийците да се гордеят със страната си.
Тук съм, за да изразя искрената си благодарност
и да ви кажа, че нашето отечество Колумбия има нужда от вас.
Никой президент не желае война и никой командир не я приветства.
Но има моменти, в които историята ни задължава
осъзнато да вземаме трудни решения.
Попътен вятър и благосклонно море.
Бог да ви пази.
Г-н Президент!
Само една минута.
Г-н Президент!
Не знаехме какво става.
Уж беше спокойна вечер.
И изведнъж чухме изстрели.
Започна битка и хукнахме към планината.
Какво друго можехме да направим?
Оставиха ни без дом. Къде ще живеем сега?
Откъде пари?
Ние сме мирни хора.
Имаме семейства, работим.
А те се промъкнаха като демони посред нощ!
И унищожиха всичко.
Не се тревожете, ще дадем добър урок на венецуелците.
Но защо?
Те ни нападнаха.
Колумбия първа нападна Венецуела, за да освободи американка, държана там.
Така или иначе ще ги смажем.
Колумбия първа нападна Венецуела! Кое не разбирате?
След като Колумбия удари военна база във Венецуела,
между двете страни избухнаха военни действия.
Виолета. - Здравей.
Не знаехме, че ще дойдеш.
Мислех, че Ернесто ще ви каже.
Не е.
Искам да говоря с вас, преди да заминете.
Може ли?
Хайде де!
Добре ще е сестра ми да поговори и с друг човек.
Много е зле.
Не яде.
И успокоително отказва.
Дали ще можеш да я убедиш?
Да, ще се опитам.
Здравей, Амбър.
Исках да те видя. Нали може?
Да.
Радвам се, че си в безопасност.
Смазана съм.
Но виждам, че физически си добре.
Помня какво изпитвах нощем, когато ме отвлякоха.
Как ме връхлиташе ужас.
Беше толкова страшно,
че не можех да спя без лекарство.
Нормално е.
Лекарство.
Ще помогне ли?
Убих приятелката си.
Някой трябва да бъде наказан.
Благодаря, Амбърлин.
Ела.
Погледни се. Хайде.
Тази жена е невинна. - Не е вярно.
Вярно е.
Виждаш ли?
Не.
Никой няма да проумее какво си преживяла.
Да, няма.
Трябва да живееш сама с този спомен.
Не очаквай разбиране от другите.
Похитителят винаги има пълната власт. А ти си невинна.
Не съм. - Напротив. Невинна си, приятелко.
Ако пиян шофьор те блъсне с колата си, паднеш и пострадаш,
а той избяга и полицията го убие при гонката,
вината не е твоя.
Но те не убиха шофьора, а други хора.
Касапница!
Убитите са толкова много, че умът ми не го побира.
Разбирам.
Вземи лекарството.
Трябва да си почине.
Взе ли лекарството? - Още не.
Но каза нещо много интересно.
Чакай, искам и Принца да чуе. Да отидем при него.
Говореше колко хора са били избити.
Нарече го "касапница".
Обясни и на него.
Тя каза, че е било касапница.
Касапница? - Да.
Странно е колумбийската армия да извърши такова нещо публично.
Всъщност моите военни източници твърдят, че армията изобщо не е била замесена.
Затова ли дойде? Да ни разпитваш за секретна мисия?
Тревожех се за Амбър. Какъв е отговорът?
Той е прав, не можем да го обсъждаме, секретно е.
Да, няма как. Незаконно е да говорим за това.
"Секретно"? - Да.
Знаеш как е. - Гледа ли новините?
Не съм. - Ситуацията ескалира.
А и в двете страни има фракции, които искат мащабна война.
Разбираш ли?
И не им пука защо и как ще започне.
Дори да е заради това, че сте се правeли на колумбийски войници.
Ще го отречеш ли? - Да.
Да. - Скъпа.
Добре ли си?
Искам приспивателното.
Добре.
Седни... - Ще ми го дадеш ли?
Сама ще си го бия. - Добре.
Спокойно, скоро ще бъдем у дома. - Без мен.
За последно ви помагам. И го правя не за вас, а за Амбър.
Незабавно напуснете страната ми.
Напрежението расте.
Нападението над Венецуела
предизвика незабавен ответен удар срещу колумбийска военна база.
Изстреляни са четири ракети.
Краят не се вижда.
Поръчах любимото ти. - Не съм гладна.
Как мина?
Колко навътре си в нещата?
Искам да ми кажеш какво знаеш за това, което се случва.
Знам точно колкото теб.
Спасили са я, което е най-важното. Това е.
Край. - Според мен е едва началото.
Колумбия може би има нужда от война.
Така ли? Не ти вярвам.
Трябват ни пари. - Нищо подобно.
Колумбия има нужда от много пари.
За последно получихме средства по плана "Колумбия" за борбата с дрогата.
Оттогава на практика сме зарязани финансово от САЩ.
Левицата се надига. Знаеш ли защо?
Правителството е фалирало и не изпълнява обещанията си.
Ако не внимаваме, левицата ще спечели
и тогава тежко ни - ще станем като Венецуела.
Да, нуждаем се от война.
Войната значи пари, а парите носят стабилност.
Ясно.
Не ме гледай така.
Познаваш ме отлично и мнението ми не би трябвало да те изненадва.
Не ме изненадва.
Може би си прав за икономиката.
Но в морален аспект съм отвратена.
Да сменим темата.
Нека прекараме един приятен уикенд. Нищо не можем да променим.
Къде тръгна?
Не аз съм виновен за тази ситуация.
Само посочвам всички гледни точки.
Внимавай, моля те!
Знаеш ли...
Виолета е права.
Подпалихме война.
Изпитваш ли угризения?
Естествено.
Много хора умряха заради нейната свобода.
Да, и те не са наша отговорност. Просто не са.
Тя обаче е.
Изобщо не е редно.
Но го направихме и сега трябва да си носим кръста като всички останали.
Отивам да я проверя.
По дяволите.
Братле, няма я в стаята. Ще проверя стълбището.
Излизам.
Внимавай за ченгета.
Едва ли е отишла много далеч. Провери на площада.
Не е тук, не я намирам.
Открих я.
Не бива да излизаш навън сега.
Искам да съм тук.
Издирват ни и ако ни хванат...
Може да искам да ме хванат.
Няма да се прибера с вас.
Значи вече не съм ти нужен, така ли?
Не е нужно да ме защитаваш и да бдиш над мен.
Тръгвай. - Нито да ме пазиш.
Мога и сама. - Моля те.
Няма да се прибереш у дома? - Не, няма.
Освобождавам те.
А Ерик?
Измъкни ме. - Аз ли?
Нали уж не ти бях нужен?
Разбери се с него, Буби.
Той се отказа от живота си заради теб. Можеше да е сенатор, дори президент.
И все още може.
Не, вече е невъзможно. Той те обича, по дяволите.
Обича представата си за мен. Спаси ме, защото не понася да губи.
Как стана толкова безсърдечна?
Той отнесе куршум заради теб, а ти даде брачна клетва. Оправи нещата.
Само Бог би могъл.
Ела тук.
Прекаляваш. И не си права.
Ако съм научил нещо, след като толкова кръв изцапа ръцете ми,
а сега и твоите...
то е, че няма смисъл да молиш Бог за прошка.
Важното е дали сама ще си простиш.
Към това трябва да се стремим.
Сега да се махаме оттук.
Чакай.
Добре, хайде.
Обади се. На площадчето сме.
Чакайте ме там, идвам.
Слушайте сега.
Нови инструкции от Мич. Необитаема вила близо до писта.
Миличка?
Идваш ли?
Отиваме във вилата и чакаме сигнал.
От пистата ще излетим незабелязано за Сан Диего.
Г-н президент. - Пак ли вие?
Оставете ме.
Искам да знам дали вие или някой друг е разпоредил нападението над Венецуела.
Това е нелепо. Запишете си час за среща.
Да или не? За заповедта би трябвало да има документи.
Рано или късно ще излезе наяве.
Какво ще излезе наяве? - Това, че знаете как е започнало всичко.
И сте наясно, че колумбийската армия не е била замесена.
Знаете, че е дело на двамата американци, представящи се за колумбийци.
Но няма да предприемете нищо.
И няма да кажете истината на Венецуела. Защо?
Може би смятате, че войната ще подпомогне икономиката.
Може би сте благодарен на американците за разпалването на желан конфликт,
който не сте дръзвали да започнете.
При цялото ми уважение, г-н Президент,
тази лъжа ще ви погуби.
Арестувайте американците
и кажете истината на Венецуела.
За ваше добро.
Заплашвате ли ме?
Нямате доказателства.
Честта ви е в ръцете ми.
Добро утро, сеньор. Как да помогна?
Бърза ли е? - Достатъчно бърза.
Виолета Матис е притиснала президента.
Затварят въздушния трафик.
Обявена е тревога.
Внимавайте, има полиция навсякъде.
Да не караме по главния път.
Завий тук.
Мамка му, блокада.
Буби, не се тревожи, всичко ще бъде наред.
Ще заобиколя.
По дяволите. Да му се не види.
Далече ли сме? - На три километра.
Прибери оръжията да не се виждат. Пълно е с полиция.
Нещата се закучват. Къде си?
Чакам ви на пристанището.
Добре.
Тук ще ни хванат.
Можем да минем през пазара.
Да слизаме.
Продължаваме пеш.
Вземи го.
Хайде. Бързо!
Наляво.
Минаваме пеш през пазара.
Пристанището е от южната страна. - Разбрано.
Готов ли си? - Да.
Хайде.
Да вървим.
Добре.
Претърсете пазара. - Слушам!
Огледайте навсякъде. - Бързо!
Блокирайте изходите.
Внимание, имате разрешение да неутрализирате двамата мъже.
Насам.
Тук.
Сеньор. - Казвай.
Докладваха ни, че се движат на юг.
Убили са двама войници.
Внимание! Американците да не излизат живи оттук.
Жената също. Ясно?
Тъй вярно! - Хайде!
Тук някъде са.
Разпръснете се!
Да?
Спокойно. Всичко ще бъде наред.
Не се тревожи.
Аз съм.
Южният изход е блокиран от двайсетина души.
Няма как да минем през тях.
Провери насам.
Амбър, стой тук.
Там са двама. - Тук също.
Ще се кача да проверя. Бъдете готови.
Минавайте!
Аз поемам тези.
Вляво!
Клекни.
Остави ме.
Готово. - Чисто е. Хайде.
Бързо!
Минавайте!
Долу!
Хайде, бързо!
Ето го там.
Пистата е на половин час път.
Почти сме у дома.
Стойте там. Ще ви взема сутринта.
Чисто е.
Ще успея.
Идва.
Виж, Амбър...
Кажи ми какво да направя.
Как да ти обясня?
Опитай се.
Слушам те.
Това преживяване ме промени.
Не съм същата.
Трябва да започнем начисто.
Да се разделим.
Мисля, че всичко това е грешка.
Искам ново начало.
Не знам какво...
и как да постъпя.
Но не мога да се върна и да се правя, че нищо не се е случило.
Разбирам те. - Не мога.
И аз се промених.
Аз също се върнах от оня свят,
защото осъзнах, че животът ми е безсмислен без теб.
Много мило и сигурно си вярваш,
но е лъжа.
Не говори така. - Не сме един за друг.
Не обезсилвай чувствата ми, както казват в психологията.
Знам какво изпитвам.
Обичам те.
Въпреки че в момента ме вбесяваш.
Отблъскваш ме, защото смяташ, че не заслужаваш такава любов.
Или нещо друго хубаво. - Майната ти, Ерик.
Вярно е.
Истината е, че бях отвлечена, а ти не успя да ме спасиш.
Изпадна в ярост и резултатът беше касапница.
Не исках да избиваш всички онези хора заради мен.
Погледна ли те, само за това се сещам.
Как ще ме гледаш и ще понасяш мисълта, че съм съсипала живота ти?
Майната му.
Не ми пука, ще си съградя нов живот.
За мен не е толкова лесно. - Стига.
Не мога да си затворя очите и да се преструвам, че не се е случило.
Това ли е краят?
Няма ли място за прошка?
Основата липсва.
Можеш да имаш щастлив живот.
Ще положим основата.
Не ни зачерквай.
Господи, стигнахме толкова далече.
Ролята на спасител ли ще играеш?
Лееш кръв и забърсваш.
Приел съм я.
Аз съм войник.
Онова, което говореше в записите...
Чух те. Имаш право.
Но ето че като никога
получих едничка възможност да направя нещо наистина смислено.
Да спася съпругата си.
Не Бог и родина, а човека, когото обичам най-много на този свят.
И сега, когато най-силно имам нужда от теб,
всичко ми се изплъзва.
Пусни ме да си отида.
Няма, не мога.
Ако сега се прибера с теб, ще се чувствам като измамница.
Сякаш се опитвам да живея в мъртва кожа.
Ако ме обичаш, не ми се противопоставяй.
Пусни ме.
Разбиваш ми сърцето.
Има и по-ужасна болка.
ПО СЕРИАЛА НА ОМРИ ГИВОН, ВДЪХНОВЕН ОТ РОМАНА НА АМИР ГУТФРОЙНД
ПО ИДЕЯ НА МАРК БОУЛ
В ПАМЕТ НА АНА МАРИЯ СЕА
Превод на субтитрите Боряна Богданова