‫- הפעל הרפתקה -‬
‫תמיד אהבתי את הרעיון של הרפתקה.‬
‫לטייל...‬
‫לחקור...‬
‫יש לי פשוט סקרנות מאוד עמוקה.‬
‫נראה שהיא פשוט לא עוזבת אותי.‬
‫הדמיון שלי תמיד לקח אותי לכל המקומות האלה.‬
‫הייתי חולמת על זה, ממציאה עולמות.‬
‫במשחקים שעיצבתי,‬ ‫כל הרעיון הוא לגרום לך להרגיש שאתה שם,‬
‫שאתה יכול לחקור.‬
‫אני רק רוצה להיסחף.‬
‫- סדרה תיעודית מקורית של NETFLIX -‬
‫פגשתי את רוברטה כשהיינו בתיכון.‬
‫התעניינתי מאוד בבנות בזמנו.‬
‫וחיבבתי אותה.‬
‫זו אהבה ממבט ראשון.‬
‫- קן ויליאמס -‬
‫התחתנו ארבעה ימים לאחר שמלאו לי 18.‬
‫ומאז אנחנו ביחד.‬
‫אנחנו שונים מאוד.‬
‫קן רציני יותר.‬
‫הוא קצת יותר שיטתי.‬
‫כשההרפתקה בפתח,‬
‫רוברטה שומעת על כך,‬
‫ופתאום זה משהו שאנחנו פשוט חייבים לעשות.‬
‫זו רוברטה ויליאמס.‬
‫והחל מסוף שנות ה-70,‬
‫היא ובעלה קן‬
‫לקחו את משחקי הווידאו לממד חדש.‬
‫הוא מר מחשב.‬
‫כשיצאנו לראשונה,‬
‫הוא בדיוק נרשם לשיעור מדעי המחשב.‬
‫אז באותה שנה, הרבה מהדייטים שלנו‬ ‫היו בחדרי מחשבים.‬
‫זה סיפק לי היכרות עם מחשבים.‬
‫בתחילת שנות ה-70,‬ ‫מחשבים לא היו מכונות משחקים.‬
‫הם ערכו חישובים, הכילו מסדי נתונים…‬
‫לא בדיוק נושא לשיחת חולין.‬
‫אלא אם אתם קן ורוברטה.‬
‫יום אחד, כשהבאתי מחשב הביתה,‬
‫היא התעניינה במשחק ששיחקתי,‬
‫ופתאום, צצה רוברטה שונה לגמרי.‬
‫אותו משחק נקרא "מערה קולוסאלית"‬
‫והוא בישר על תחילתם של משחקי ההרפתקאות‬
‫שם השחקן מעורב באופן פעיל בסיפור.‬
‫"הרפתקת מערה קולוסאלית"‬ ‫נכתב על ידי מתכנת מחשבים‬
‫בשם ויל קראוטר בשנת 1976,‬
‫הרבה לפני שהיה דבר כזה גרפיקה ממוחשבת.‬
‫ועבור רובנו, עכבר עדיין היה רק מכרסם.‬
‫- ברוכים הבאים‬ ‫ל"הרפתקת מערה קולוסאלית" -‬
‫אז המשחק שוחק באמצעות מילים.‬
‫השחקן הקליד פקודות בסיסיות‬ ‫והמסך היה מגיב בחזרה.‬
‫זה היה ז'אנר משחקים חדש: הרפתקת הטקסט.‬
‫זה תמיד היה, "מה ברצונכם לעשות?"‬
‫טוב, אתם נמצאים בקרחת יער,‬
‫והבאר, היא ממש עמוקה‬
‫אבל אתם רואים חבל משתלשל מטה לבאר.‬
‫אז צריך לכתוב, "קח חבל".‬
‫ואז, בזמן שאתם מחכים,‬
‫פתאום למעלה בטקסט היה כתוב,‬
‫"אתם רואים גמד קטן מגיע לכיוונכם."‬
‫המשחק הציע משהו‬ ‫שהיה באמת ייחודי באותה תקופה: בחירה.‬
‫אבל אם לא עשית כלום,‬ ‫הוא היה יכול להוציא חץ‬
‫ולירות בך למוות. זהו זה, סוף הסיפור.‬
‫ואז צריך להתחיל מחדש.‬
‫והבחירה הזו הייתה בדיוק‬ ‫מה שנפש הרפתקנית צריכה.‬
‫הייתי הולכת לישון וחושבת על זה.‬
‫- אתם רואים מערה. -‬
‫איך אעבור את הדרקון הזה?‬
‫כי יש מערה מאחורי הדרקון הזה‬
‫ואני חייבת להגיע לשם.‬
‫איך אעבור את הדרקון?‬
‫אהבתי מאוד את המשחק הזה.‬
‫עד למצב שזה כל מה שעשיתי.‬
‫ובתוך חודש, סיימתי את המשחק.‬
‫- ניצחת -‬
‫ואני זוכרת שחשבתי לעצמי, "את יודעת מה?‬
‫נראה לי שאוכל לעשות את זה.‬
‫נראה לי שאוכל לכתוב משחק.‬
‫אני ממש רוצה לכתוב משחק.‬
‫אני אכתוב משחק."‬
‫היה צריך לחכות לטירונית כמו רוברטה‬ ‫שתשאל את השאלות החשובות:‬
‫האם יש עתיד למשחקים‬ ‫בהם לא מפוצצים חייזרים שמגיחים מהשמיים‬
‫ולא מעבירים כדור פונג מצד לצד?‬
‫האם ניתן להזמין שחקנים לעולמות חדשים‬ ‫כדי לספר סיפור אינטראקטיבי?‬
‫- אתם נמצאים מחוץ לבית בניו יורק. -‬
‫- העיפו מבט על הטיימס סקוור -‬
‫נדרשים כמה מספרי סיפורים אמיתיים‬ ‫עם זיקה לתיאטרון,‬
‫אפשר לומר, כדי להבין את זה.‬
‫- אתם רואים אדם שאוחז בגולגולת. -‬
‫- הרוג אותו. -‬
‫- דבר איתו. -‬
‫שלום לכם. ברוכים הבאים ל"בריטניה מנור".‬
‫אתם בטח תוהים מי אני.‬
‫תרצו לשמוע כמה סיפורי מעשיות?‬
‫- כן, תשעשע אותי! -‬
‫יפה מאוד.‬
‫ובכן, הכול התחיל‬ ‫עם זוג קוביות פוליהדרליות.‬
‫כשפותחים את הדלת, רואים חדר גדול וחשוך‬
‫עם תיבת ברזל ענקית שנמצאת ממש באמצע.‬
‫מה אתם עושים?‬
‫זה ריצ'רד גאריוט.‬
‫אני מוביל את הקבוצה ופותח את התיבה.‬
‫זה גם ריצ'רד גאריוט.‬
‫וזה שוב הוא.‬
‫ופעם נוספת.‬
‫כפי שאתם רואים,‬ ‫ריצ'רד אוהב לחבוש כובעים רבים, תרתי משמע.‬
‫הוא צולל במים עמוקים שביקר ב"טיטניק",‬
‫חוקר של האמזונס...‬
‫והוא אפילו היה בחלל.‬
‫הוא גם מפתח משחקים אייקוני‬ ‫ומשהו שנקרא אמן מבוכים.‬
‫כאשר אתם פותחים את התיבה,‬
‫שפע של אוצרות נשפך סביבכם על הרצפה.‬
‫מה שאתה רואים כרגע‬ ‫זה משחק של "מבוכים ודרקונים",‬
‫משחק לוח שהיה פופולרי ביותר‬ ‫באמצע שנות ה-70‬
‫והיווה השראה למעצבי משחקים בעתיד.‬
‫כך בדיוק נוצרו משחקי מחשב כמו‬ ‫"הרפתקת מערה קולוסאלית".‬
‫לא במחשב, אלא על גבי שולחן.‬
‫ארבע הדלתות מסביב לחדר נפתחות‬ ‫וזרם של גובלינים פורץ.‬
‫יש דיאלוג חופשי בין אמן המשחק...‬
‫- ריצ'רד גאריוט -‬
‫שמתאר את מה שניתן לראות בסביבת הפנטזיה,‬
‫לבין השחקנים, להם יש כישורי קבלת החלטות,‬
‫ואופן התגובה שלהם לסיפור שמסופר.‬
‫המשחק מסובך.‬
‫- מדריך לשחקנים‬ ‫מבוא -‬
‫יש ספרים בני מאות עמודים על הכללים,‬
‫קוביות מטורפות,‬
‫ואותו משחק יכול להימשך שנים.‬
‫מה שחשוב לדעת הוא שזה משחק תפקידים.‬
‫כזה שהפך לפופולרי למדי.‬
‫הוא התחיל כתופעת פולחן, ואז תפס תאוצה.‬
‫עכשיו משחק חדש סוחף את המדינה.‬
‫בזמן שעדר של חנונים העריץ את המשחק...‬
‫אין שם משהו בכלל?‬
‫מביס שרצי גיהינום ומבצע כישוף שחור…‬
‫כן, זה גרם להורים להתחרפן.‬
‫"מבוכים ודרקונים" נחשב למבוא היעיל ביותר‬
‫למסתורין של תולדות האדם.‬
‫אני לא חושב שהורים רבים‬ ‫מודעים למה שיש במשחק.‬
‫אני חושב שהזוועה של המשחק‬ ‫והמסתורין שמקושר אליו...‬
‫ואז הוליווד ניסתה לנצל את ההזדמנות‬ ‫שהולידה המחלוקת‬
‫עם סרט טלוויזיה על משחק דומה להפליא...‬
‫"מבוכים ומפלצות" הוא משחק מגניב.‬
‫חרבות, רעל, לחשים.‬
‫בכיכובו של השחקן זוכה האוסקר, טום הנקס.‬
‫ג'יי.ג'יי מה אני עושה פה?‬
‫למען הסר ספק, "מבוכים ודרקונים"‬ ‫מעולם לא עסק בפולחן שטני.‬
‫הוא עסק בסיפור סיפורים.‬
‫ובאותו זמן, ריצ'רד בן ה-16‬
‫היה להוט לשלב את החיבה לסיפור סיפורים‬
‫יחד עם טכנולוגיה חדשה.‬
‫זה בישר על מה שעתיד להיות המחשב המודרני‬
‫והוא נקרא טלטייפ.‬
‫לא הייתה תצוגת וידאו.‬
‫זה היה סליל נייר עליו אפשר להמשיך להדפיס‬
‫את הפלט מכל אינטראקציה שלא תהיה.‬
‫טלטייפים שימשו לדברים משעממים‬ ‫כמו עיבוד נתונים,‬
‫אבל היו אנשים שניסו ליצור בעזרתם משחקים‬
‫וריצ'רד רצה לתת לזה הזדמנות.‬
‫בתיכון בו למדתי היו שני טלטייפים‬
‫ולא היה שום שיעור בכל בית הספר שהשתמש בו.‬
‫לא היה מורה שידע להשתמש בו.‬
‫אז שכנעתי את בית הספר‬ ‫לתת לי את הכיתה הזו לעצמי‬
‫לתקופה שלמה בכל יום.‬
‫מספר האפשרויות היה מוגבל למדי.‬
‫כוכביות כקירות, רווחים כמסדרונות,‬ ‫סימני דולר כאוצרות,‬
‫אות A גדולה כנמלה ענקית.‬
‫אפשר לנוע לכיוון צפון, דרום, מזרח או מערב‬ ‫או אולי להרים את האוצר.‬
‫אבל זה הכול.‬
‫ואז בכל פעם שהיית עושה מהלך,‬ ‫היית צריך לחכות עשר שניות‬
‫כדי לראות איך המפלצות זזו ומה מיקומך.‬
‫אבל זה עבד.‬
‫המחשב יכול לעשות את זה.‬
‫הוא יכול ליצור חוויה,‬ ‫שבמקום להיות אמן המשחק,‬
‫אני יכול להשתתף בעצמי.‬
‫התחלתי לשבת ולחשוב,‬
‫"וואו, אני אכתוב משחק פנטזיה,‬ ‫כמו שאני נהנה לשחק."‬
‫הייתי יוצר מחברות לכל משחק‬ ‫בזמן שכתבתי אותו.‬
‫זה היה רעיון נהדר,‬
‫אבל בחייכם, באמת כיף להביס את האות A?‬
‫אם מחשב כלשהו עמד להיות‬ ‫מכונת משחקים רצינית‬
‫למטרת הרפתקה חיצונית ופנטזיה,‬
‫אז הוא היה צריך משהו מיוחד שאיש לא הבין…‬
‫עדיין.‬
‫לא היה לי מושג איך להתחיל לכתוב משחק.‬
‫אבל חשבתי שצריך חתיכות נייר גדולות.‬
‫ואני זוכרת שישבתי, עם עט ביד.‬
‫מעולם לא עשיתי זאת קודם.‬
‫אז מה אכתוב?‬
‫מה זה? מה אני עושה?‬
‫והמחשבה הראשונה שעלתה בראשי הייתה,‬
‫"אילו משחקים שיחקתי?"‬
‫חשבתי על המשחק "הרמז".‬
‫אבל חייב להיות גם סיפור.‬
‫זה לא יכול להיות סתם משחק לוח.‬
‫התחלתי בערך לפתח את הרעיון‬ ‫של יצירת העולם הזה, אותו ניתן לחקור‬
‫בעזרת תרשים זרימה.‬
‫דברים שצריך לעשות, דברים שנתקלים בהם.‬
‫דמויות שמופיעות, וחלקן טובות, חלקן רעות.‬
‫צריך לפתוח את העולם כדי להרגיש שאתה שם.‬
‫עושים זאת על ידי כך שמאפשרים לאנשים‬ ‫להחליט לאן ללכת.‬
‫ציירתי אותו.‬ ‫ולאט לאט התחלתי גם לבנות אותו,‬
‫וראיתי אותו מתפתח,‬ ‫ויכולתי להוסיף עוד דברים.‬
‫מכשולים,‬
‫מעברים סודיים,‬
‫דלתות נסתרות ורציחות.‬
‫כשכתבתי את המשחק שלי,‬
‫והוא היה על חתיכת נייר גדולה‬
‫ואין לי לאן ללכת.‬
‫כי אני לא יכולה לתכנת את זה.‬
‫זה מסמך עיצובי.‬
‫אני זקוקה למתכנת.‬
‫אני זקוקה לקן.‬
‫ובינתיים, בזמן שאני עושה את זה,‬
‫לקן עלה רעיון להקים חברה.‬
‫רציתי לבנות חברה שתהיה‬
‫בסגנון הרקע של מיקרוסופט.‬
‫והיה קשה לעבוד על זה.‬
‫אז הייתה לי מזימה קטנה.‬
‫הזמנתי לנו מקום לארוחת ערב.‬
‫קן תמיד אוהב לצאת לאכול.‬
‫והוא הופתע לטובה‬
‫ואני התנהגתי כאשת מכירות.‬
‫היא דיברה בקול רם ואנשים בשולחנות אחרים‬
‫הסתכלו עלינו כאילו אנחנו משוגעים.‬
‫בהתחלה הוא היה קצת…‬
‫כי היא דיברה על רצח ומי עומד למות‬
‫ובאיזו דרך הם ימותו.‬
‫זו הייתה שיחה די מוזרה.‬
‫לבסוף, הוא אמר‬
‫שכולם כבר יצרו סיפורים אינטראקטיביים‬
‫או משחקי הרפתקאות.‬
‫"את יודעת מה צריך לעשות?"‬
‫שאלתי, "מה?"‬
‫"צריך לכוון רחוק יותר.‬
‫צריך להוסיף לזה גרפיקה."‬
‫וחשבתי,‬
‫"אלוהים אדירים.‬
‫הוא יעשה את זה."‬
‫הייתה רק בעיה אחת.‬
‫מה שקן הציע מעולם לא נעשה.‬
‫אני אוהב אתגר טכני טוב,‬
‫ומאחר שמחשבים היו חדשים,‬ ‫הכול היה חדש ומגניב.‬
‫המשחקים היו אז בתקליטונים, ה-USB של פעם.‬
‫אבל היה להם נפח אחסון של כ-360 ק"ב בלבד.‬
‫זה רק כמה שניות של הזרמת שיר.‬
‫בטח שלא תמונות.‬
‫- שגיאה -‬
‫בימינו זה יהיה קל, כלומר...‬
‫אבל אז זה היה עולם אחר.‬
‫אז במקום לעשות דיגיטציה לתמונות,‬
‫חשבתי להשתמש בנקודות הקצה‬ ‫של הקווים כגרפיקה.‬
‫זה איפשר לי להכניס את כל התמונות,‬
‫למעשה את כל המשחק לתקליטון אחד.‬
‫"בית המסתורין" היה משחק המחשב הראשון‬ ‫עם גרפיקה.‬
‫זו הייתה קפיצת מדרגה ענקית‬ ‫מבחינה טכנולוגית.‬
‫התמונות היו פשוטות...‬
‫ישירות,‬
‫לא מיוחדות בכלל.‬
‫אבל לראות את זה במחשב אישי‬
‫היה כמו התגלות.‬
‫זו התחלה של משהו גדול.‬
‫עד להשקת "בית המסתורין",‬ ‫רוב הגיימרים היו משחקים במכונות ארקייד‬
‫או מול האטארי.‬
‫עכשיו שחקן חדש נכנס לתחום.‬
‫מחשב האפל שלי הוא המנהל שלי.‬
‫יש יותר אנשים ביותר מקומות‬ ‫שעושים יותר דברים‬
‫עם מחשבי אפל‬ ‫מאשר עם כל מחשב אישי אחר בעולם.‬
‫מכונה שפעם עיבדה תמלילים‬
‫וגיליונות אלקטרוניים פשוטים,‬ ‫הפכה לפתע לשער‬
‫לממלכה קסומה חדשה.‬
‫מחשב ה"אפל 2" מכר‬ ‫למעלה מחמש מיליון יחידות ברחבי העולם‬
‫והכין את השטח למונח חדש...‬
‫המחשב הכי אישי.‬
‫המחשב הביתי.‬
‫"אפל 2" פעל הרבה יותר מהר,‬
‫הייתה לו תצוגת וידאו בזמן אמת,‬
‫היו לו יתרונות עצומים.‬
‫מיד הבנתי, במקום לעשות מפה מלמעלה למטה‬
‫כמו בטלטייפ,‬
‫יכולתי ליצור, באופן תיאורטי, ‬ ‫מבט פרספקטיבי על העולם.‬
‫למעשה פיניתי את הארון של חדר השינה שלי,‬
‫כי רציתי לשבת במקום אפל,‬ ‫במשך 24 שעות ביממה‬
‫מול המסך הבוהק שלי.‬
‫יום ולילה, להמשיך לפתח,‬ ‫צעד אחר צעד, את המשחק הזה.‬
‫כשסוף סוף המשחק הושלם,‬ ‫ריצ'רד העניק לו את השם "אקלבת"‬
‫והרוויח 150 אלף דולר בתמלוגים.‬
‫לא רע בשביל עבודה של שישה שבועות בתיכון.‬
‫אבל הוא עדיין לא היה מרוצה.‬
‫"אקלבת" היה יישומון, צעצוע, ביטוי עצמי‬
‫וכלי חקירה.‬
‫כאילו, מה אוכל לעשות?‬ ‫מה אפשרי?‬
‫וב"אולטימה" לראשונה ניסיתי ליצור‬
‫חוויה מלאה של משחק תפקידים במחשב.‬
‫בואו נעצור פה לרגע‬
‫ונתעמק בז'רגון משחקים מסוים.‬
‫משחק תפקידים.‬
‫ומי שתסביר על משחק התפקידים הממוחשב,‬ ‫או בקצרה RPG,‬
‫היא המפתחת הנודעת בקי היינמן.‬
‫משחקי תפקידים ממוחשבים מושכים מאוד‬
‫כי הם מאפשרים לך לשחק עם דמות פרי יצירתך.‬
‫העניין הגדול ביותר במשחק הוא‬ ‫שלא יוצרים בשבילך דמויות,‬
‫אלא אתה זה שיוצר אותן.‬
‫אתה משחק כמישהו שאתה רוצה להיות,‬
‫טוב או רע,‬ ‫כזה שאתה לא יכול להיות במציאות.‬
‫לפני משחקי התפקידים הממוחשבים,‬ ‫המשחקים הפופולריים ביותר עבדו לפי נוסחה.‬
‫שחקנים שולטים בספינה בחלל,‬ ‫מפוצצים אסטרואידים.‬
‫ספינה בחלל שמפוצצת פולשים מהחלל.‬
‫אין קשת סיפור. לא מגלים שום דבר חדש.‬
‫פשוט יורים בדברים וגורמים להם להתפוצץ.‬
‫אבל ריצ'רד רצה ליצור משהו אחר.‬
‫המשחק החדש שלו "אולטימה" יצא‬
‫והוא היה משחק‬ ‫שמציע יותר מסתם פיצוצים ללא הבחנה.‬
‫"אולטימה" היה משחק ייחודי מאוד בשנות ה-80,‬ ‫ואחת הסיבות לכך‬
‫היא שמתחילים ביצירת דמות.‬
‫לדמות שלך יהיו תכונות,‬ ‫כמו כוח, מיומנות וסיבולת.‬
‫מה שזה לא יהיה.‬
‫במשחק היו דמויות וסיפור.‬
‫היו בו מקומות שבהם,‬ ‫לאחר שיצאת לקרב ונלחמת,‬
‫יכולת לחזור לעיר או לעיירה,‬ ‫ולחדש את האספקה שלך,‬
‫לנוח, להחלים, דברים כאלה.‬
‫אז ראיתי בזה עולם פנטזיה חי ונושם‬
‫בו ניתן לשחק כשחקנים.‬
‫בתחום שתמיד הקצה לשחקנים דמות משחק,‬
‫משחק כמו "אולטימה" איפשר לבנות דמות משחק.‬
‫הוא יצר עולם פתוח שבו אפשר להעז ולצאת‬
‫למסעות אדירים‬
‫ולהצטייד בכלי נשק ושריון שונים‬ ‫שיעזרו לך בהרפתקה.‬
‫עם "אולטימה"‬
‫בצורה מאוד אמיתית, סוף סוף התחלתי להפגין,‬
‫במעט, את שורשי אומנות המשחק.‬
‫אתם עכשיו מעורבים בעלילה‬
‫שבה אני פרסתי את היסודות שלה,‬
‫אבל אתם, השחקנים,‬ ‫ממלאים חלק גדול מהפרטים.‬
‫למען האמת,‬ ‫המשחק לא הזדקן בחינניות.‬
‫אבל בלי הדבר זה...‬
‫לא היו דברים כאלה.‬
‫בתוך זמן קצר, יוצרים כמו ריצ'רד ורוברטה‬
‫הפכו משחקי מחשב עם טקסט פשוט על המסך,‬
‫לגרפיקה גולמית ליצירת דמויות.‬
‫הז'אנר התפתח,‬
‫וניסה לשכלל את עצמו‬ ‫בתוך מגבלות הטכנולוגיה,‬
‫ולהתבסס על כל חידוש.‬
‫והפריצה הגדולה הבאה מגיעה מיפן.‬
‫לא בזכות מקלדת,‬
‫אלא בזכות קצה המכחול.‬
‫אני תמיד מדמיין דברים.‬
‫אני מרגיש שתמיד אני שקוע עמוק בדמיון.‬
‫אני מרגיש שאני בממלכה...‬
‫- יושיטאקה אמאנו -‬
‫ולא במציאות.‬
‫יושיטאקה אמאנו הוא אמן‬ ‫הידוע בדמויות הייחודיות שלו.‬
‫בתחילת דרכו,‬
‫הוא החייה אותן בסדרת אנימה פופולרית‬
‫ומאנגה מאוירת.‬
‫אבל הסגנון שלו התפתח‬ ‫מעבר למראה האנימה החמוד עם העיניים התמימות‬
‫והפך למשהו שלא מהעולם הזה.‬
‫חשבתי שיהיה מעניין לצייר עולם פנטזיה.‬
‫אני חושב שעדיף ליצור דמויות חדשות‬
‫שמבוססות לחלוטין על הדמיון שלך.‬
‫אחרי שמתחילים, באמת אין לזה סוף.‬
‫אני חושב על כל דמות בפני עצמה.‬
‫אוסיף דברים‬ ‫אם צריך משהו יותר ראוותני בתמונה. ‬
‫הייתי מצייר חיה קטנה נוספת.‬
‫אתה רוצה שהתכונות המגדירות שלהן יבלטו.‬
‫השלב הבא הוא להפיח בהן חיים, כפי שאומרים.‬
‫בשנת 1987, אמאנו יעמוד בפני אתגר‬ ‫של מדיום חדש לגמרי:‬
‫משחקי וידאו.‬
‫אנשים לא ממש הבינו מה משחקי וידאו מציעים.‬
‫הייתה נישה של תחושה זרה.‬
‫בזמנו, תהליך עיצוב המשחקים‬
‫לא ממש נחשב כאומנות גבוהה.‬
‫אבל פרויקט חדש בפיתוח‬ ‫עורר את העניין של אמאנו.‬
‫"פיינל פנטזי" היה משחק הווידאו הראשון‬ ‫שעבדתי עליו.‬
‫זהו עולם דמיוני,‬
‫אז היה צורך ליצור מרכיבים ויזואליים‬ ‫על בסיס הדמיון.‬
‫החברה שמאחורי "פיינל פנטזי"‬
‫רצתה להכין משחק תפקידים ממוחשב‬ ‫בהשראת "אולטימה",‬
‫אבל הם היו צריכים מגע של אמן‬ ‫כדי להבליט אותו.‬
‫בשלב הזה נכנס אמאנו.‬
‫והתפקיד שלי היה ליצור דמויות.‬
‫רצינו ליצור עולם חדש לגמרי,‬
‫עם דמויות שלא קיימות במציאות.‬
‫היו גיבורים ומפלצות,‬
‫רשעים אפלים וארצות רחוקות,‬
‫פלאות והרפתקאות מבטיחות,‬
‫אבל היה צריך לכווץ הכול.‬
‫העבודה שלי מסתיימת‬ ‫ברגע שציירתי את הדמות על הנייר.‬
‫ואז אני מעביר את השרביט למישהו אחר.‬
‫מישהו אחר מכניס את הדמויות למשחק.‬
‫בסופו של דבר,‬ ‫הציורים הפנטסטיים של אמאנו נראו...‬
‫כך.‬
‫גם אם הפרופורציות קטנות ורחבות,‬
‫חשבתי שהדמויות חמודות.‬
‫כל דבר נראה חמוד ככה.‬
‫בהתחלה, זה היה בסדר.‬
‫שחקנים יכולים להסתכל על דמות רחבה,‬ ‫ובעזרת הדמיון שלהם, ‬
‫לזכור את יצירות המופת של אמאנו.‬
‫היצורים והדמויות האלה הם שהעניקו‬ ‫ל"פיינל פנטזי" המקורי‬
‫את אריכות החיים המדהימה שלו.‬
‫עכשיו, יש עשרות משחקי המשך,‬ ‫משחקי הקדם ומשחקי ספין-אוף של המשחק.‬
‫במקרה של משחק כמו "פיינל פנטזי",‬
‫הדמויות מתפתחות עם כל משחק חדש שיוצא.‬
‫הן מקבלות חיים משל עצמן.‬
‫הן אולי מקבלות חיים משל עצמן,‬ ‫אבל עם כל גרסה חדשה של המשחק,‬
‫הדמויות נראות יותר ויותר‬ ‫כמו המקור של אמאנו.‬
‫נהיה קל יותר לאבד את עצמך בעולם המשחק.‬
‫לחוש אהדה לדמות כשדברים השתבשו,‬
‫ולחוש מתח ופחד‬ ‫כשמתמודדים מול בוס אחרון מאתגר.‬
‫או במקרים מסוימים,‬
‫ההתלהבות של חשיפת אוצר אבוד.‬
‫תמיד אהבתי לחפש דברים.‬
‫כשהייתי ילד, הלכתי לבתי קברות,‬
‫הלכתי למבנים ישנים ונטושים‬ ‫ומצאתי אוצרות.‬
‫כמו דמות ממשחק תפקידים ממוחשב,‬ ‫ריאן בסט נמצא במשימה.‬
‫אבל המסע שלו מתרחש בעולם האמיתי.‬
‫הכול התחיל לפני 40 שנה,‬ ‫כשהוא לימד את עצמו לקודד‬
‫וליצור משחק תפקידים ממוחשב.‬
‫אבל מאז המשחק נעלם.‬
‫חיפשתי בכל הכוננים הקשיחים שלי‬ ‫מכל מקור שהכרתי.‬
‫המשחק אבוד לעד בשלב הזה‬
‫ואני חושש שלא יראו אותו שוב לעולם.‬
‫המשחק של ריאן לא הצליח מבחינה מסחרית.‬
‫למעשה, כנראה שרוב האנשים‬ ‫מעולם לא שמעו עליו,‬
‫ובטח שלא שיחקו בו.‬
‫אבל עבור מי שכן,‬ ‫משחק התפקידים הממוחשב היווה פורקן‬
‫גם לריאן וגם לאלה שחברים בקהילה שלו.‬
‫עברתי לסן פרנסיסקו בערך בשנת 1988,‬
‫ורציתי להתקרב יותר למרכז ההומואים והלסביות‬ ‫בסן פרנסיסקו שהיה ממש גדול.‬
‫היית רואה גברים אוחזים ידיים ברחוב‬
‫ונשים שעושות את אותו הדבר.‬
‫הייתה תחושה משחררת.‬
‫אבל זה היה במהלך משבר האיידס.‬
‫וכך צפו בהומואים גוססים.‬
‫- סרטן ההומואים -‬
‫זה היה בסוף שנות ה-80‬
‫וריאן התבונן בחוסר אונים‬
‫בזמן שממשלת ארה"ב לא הצליחה לפעול במשבר.‬
‫אני חושב שבחלק נכבד ממערכת החינוך‬ ‫חסרה התייחסות למניעה.‬
‫וחלק האשימו את הקורבנות.‬
‫השמרנים הימניים ממש התבייתו על זה‬
‫ואמרו שזו נקמת האל על היותך הומו.‬
‫בזמנו, המון מטיפים הופיעו בטלוויזיה‬
‫מלאים בשנאה כלפי הקהילה ההומו-לסבית.‬
‫ההומואים נותנים את דמם‬ ‫בידיעה שזה מזהם אנשים‬
‫ועבורי, זה מעשה חסר אחריות ולא מוסרי.‬
‫פט ביוקנן, היה האויב מספר אחת‬ ‫של קהילת ההומואים והלסביות,‬
‫רק בגלל כל השנאה שהוא הפיץ.‬
‫ההומוסקסואלים הכריזו מלחמה על הטבע האנושי‬
‫או הכריזו מלחמה על הטבע האנושי‬ ‫שגובה תגמול נורא.‬
‫ואם יש משהו טוב שיצא מכל השנאה הזו...‬
‫- איידס-גייט -‬
‫זו תרומתה לאיחוד ולמאבק של שאר הקהילה.‬
‫היו לנו קבוצות שהפגינו.‬
‫באמת חשבתי לנסות לעשות משהו אחר‬
‫כדי לתת לי אפשרות להגשמה עצמית.‬
‫החלטתי ליצור פרודיה‬ ‫של משחק תפקידים להומואים ולסביות.‬
‫מבחינת ריאן, הקידוד היה צורת המחאה שלו.‬
‫הוא קרא למשחק "גיי-בלייד".‬
‫וואו.‬
‫המפלצות במבוך היו למשל‬ ‫מטיפים עם שקיות של כסף,‬
‫"רד נקס",‬
‫סרטנים ענקיים.‬
‫בעיקרון האנשים והיצורים שבמוחי הציקו לי.‬
‫כי כן, זה נכון.‬ ‫היו לי כינים פעם בתיכון.‬
‫ולכן סרטנים נכנסו למשחק.‬
‫אבל סרטנים ענקיים.‬
‫כלי נשק הפכו לציפורניים מלאכותיות.‬
‫עד הסצנה האחרונה‬
‫שבה ממש קשה לנצח את…‬
‫פט ביוקנן.‬
‫זה היה קורע מצחוק. זה היה מטורף ומצחיק.‬
‫וכשסיימתי עם המשחק,‬ ‫זה היה כמו טיפול בשבילי.‬
‫חלק גדול מהכעס שנשאתי איתי במשך שנים נעלם.‬
‫וזה היה משחרר מאוד.‬
‫"גיי-בלייד" היה משחק ענק,‬ ‫עלבון נהדר לרשויות,‬
‫קתרזיס.‬
‫הוא הסווה נושאים חברתיים ומוסר‬ ‫בתחפושת של משחק פנטזיה.‬
‫משחקי התפקידים אפשרו לשחקנים‬ ‫להיות הכי אלטרואיסטים שאפשר,‬
‫אבל הם גם אפשרו לשדים פנימיים לברוח.‬
‫בזמן שיצרתי את המשחקים האלה,‬
‫הנחתי ותכננתי שאתה הגיבור הגדול,‬
‫זה שבא להציל את העולם מהרוע הגדול.‬
‫אבל כשהייתי צופה‬
‫במה שאנשים עושים במהלך המשחק,‬
‫הם היו הכול מלבד גיבורים.‬
‫הדרך המוצלחת ביותר בכל המשחקים‬ ‫הייתה לא להיות האדם המוסרי,‬
‫אלא לגנוב מכל החנויות,‬
‫להרוג את כל הדמויות‬
‫ולמעשה להיות מוטה באופן מוסרי במקרה הטוב‬
‫כדי להביס את הרשע הגדול.‬
‫אבל לאורך הדרך, היית אדם די רע בעצמך.‬
‫וזה היה הלם אמיתי בשבילי.‬
‫הייתי מבועת במידה מסוימת‬ ‫שאני זה שיצרתי חבורת נבלים‬
‫שלא שיחקו לפי הפנטזיה החסודה והטובה‬
‫שדמיינתי שהם משחקים.‬
‫אז החלטתי לתקן את זה.‬
‫"אולטימה 4" היה סטייה קיצונית‬ ‫באופן המחשבה שלי על משחקים,‬
‫בכנות מהיסוד.‬
‫רציתי לכתוב את המשחק הזה שאומר,‬
‫עליך להיות אדם מוסרי‬ ‫או שלא תוכל לנצח במשחק.‬
‫ולא רק שעליך להיות אדם מוסרי,‬
‫חשוב שהוא יהיה אתה.‬ ‫לא האלטר אגו שלך.‬
‫אם אני אשפוט אותך בחומרה,‬
‫על סמך החלטתך לגנוב מהחנות,‬
‫אני רוצה שתרגיש כאילו גנבת מהחנות‬ ‫באופן אישי.‬
‫למעשה, ריצ'רד מדבר על האפשרות‬
‫להעניק לשחקן מצפון במשחק.‬
‫וההשראה המוסרית הזו הגיעה ממקום לא סביר.‬
‫לא, לא משם.‬
‫לא, גם לא משם.‬
‫כן, מכאן.‬
‫הו, מכאן.‬
‫מהספרייה.‬
‫במחקרי,‬
‫נתקלתי במילה מעניינת.‬
‫והמילה הזו הייתה "אווטאר".‬
‫אם מסתכלים באנציקלופדיה במילה "אווטאר",‬
‫זו ההתגלמות האלוהית של כדור הארץ באדם.‬
‫וחשבתי, "זה מושלם."‬
‫היא מובילה אותך,‬ ‫אולי חנון מחשבים רזה מכדור הארץ,‬
‫שמגיע לעולם הקסום שלי של "בריטניה",‬
‫עכשיו בתור הרפתקן חובבן, שאולי שאפת להיות.‬
‫אבל זה עדיין אתה. זה ה"אווטאר" שלך.‬
‫ובצורה הזו, אתה אחראי כעת למעשים‬
‫והפעולות של הדמות שלך.‬
‫עם "אולטימה 4", "מסע האווטאר",‬
‫ריצ'רד גילה דרך‬
‫שמאפשרת לשחקנים להביא את תחושת הצדק והרע‬ ‫מהעולם האמיתי‬
‫אל תוך עולם המשחקים.‬
‫אם תגנוב מחנות,‬
‫לא תוכל לקנות את החרב קוטלת השדים‬
‫שכל כך חשובה בהמשך.‬
‫אתה הורג ללא הבחנה?‬
‫אף אחד לא יעזור לך במסע‬ ‫ולא תוכל לנצח את המשחק.‬
‫קוד ההתנהגות של המשחק היה פרימיטיבי‬
‫אבל עדיין בעל השפעה עצומה‬ ‫על משחקי העולם הפתוח כיום.‬
‫במשחקים כמו "עמודי הנצח" ו"סקיירים",‬
‫ההתנהגות שמביאים למשחק‬ ‫משפיעה על התפתחות החוויה.‬
‫אני באמת חושב שאני מנסה לומר,‬ ‫"איך אהפוך את 'אולטימה 4' למשחק חשוב?"‬
‫לא רק מקום לבלות קצת זמן בהנאה,‬
‫אלא איך אוכל ליצור משהו שרלוונטי לשחקן?‬
‫"גיי-בלייד" היה משחק התפקידים הראשון‬
‫שהתמקד בקהילת הלהט"ב.‬
‫- גיי-בלייד -‬
‫משחקי המחשב בזרם המרכזי,‬
‫אם יש להם דמויות הומוסקסואליות ולסביות,‬
‫תמיד יש להן תפקיד קטן.‬
‫זה די מייצג את האופן שבו המעיטו בערכנו.‬
‫כאילו נזכרו בנו ברגע האחרון.‬
‫קיבלתי מכתבים מאנשים,‬
‫בזמנים של אומללות גדולה,‬
‫הייתה להם קצת הקלה, הומור וצחוק‬ ‫כאשר הם שיחקו ב"גיי-בלייד".‬
‫וזה מדהים כמה אנשים‬
‫רצו לשחק בו...‬
‫ורצו עוד משחקים.‬
‫ואז קרה דבר מטורף לגמרי.‬
‫פט ביוקנן שמע על "גיי-בלייד",‬
‫נכנס לאוטובוס הסיור הנשיאותי שלו,‬
‫נסע ברחבי המדינה לסן פרנסיסקו,‬
‫עצר ב"הקסטרו" כדי לקנות מזכרות,‬
‫ואז הופיע בביתו של ריאן,‬
‫גנב את המשחק, ובעודו עוזב אמר לריאן‬ ‫"ותר על ההומוסקסואליות והצטרף לכנסייה".‬
‫אבל למרבה הפלא,‬ ‫המשחק גרם לפט ביוקנן להבין שהוא הומו!‬
‫וכיום הוא גר בפריז עם בן זוגו, פרנסואה‬
‫ושני כלבי הבישון פריזה שלהם, קוקו ושאנל.‬
‫למען האמת, זה בכלל לא קרה.‬
‫האמת על איך ריאן איבד את המשחק‬ ‫היא הרבה פחות מעניינת.‬
‫איבדתי את כל העותקים שלי של "גיי-בלייד"‬ ‫במעבר מהונולולו לסן פרנסיסקו.‬
‫חברת משלוחים מעולם לא הגיעה לאסוף‬ ‫את הציוד מהדירה‬
‫שממנה יצאתי‬
‫ולא יכולתי לטוס חזרה להונולולו.‬
‫הכול, עותקי המאסטר שלי,‬ ‫ההתקן שלי, קוד המקור שלי,‬
‫הכול נעלם.‬
‫אז חיפשתי אותו מאז תקרית המשלוח,‬
‫וזה היה לפני 15 שנה.‬
‫אז אם הוא נמצא אי שם, יש לו חשיבות גדולה.‬ ‫זה מאוד משמעותי עבורי.‬
‫אבל לאחרונה קיבלתי עזרה עם החיפוש שלי.‬
‫כרעם ביום בהיר, יצרה איתי קשר אישה,‬
‫שבנתה ארכיון של משחקי מחשב‬
‫עם דמויות הומוסקסואליות ולסביות.‬
‫והיא הפיצה את השמועה‬ ‫בכל הפורומים השונים האלה.‬
‫ועברו רק ארבעה עד שישה חודשים,‬ ‫אבל שמתי לב שאתרים, טוויטר,‬
‫קבוצות חדשות שונות,‬ ‫כולם מנסים לאתר את "גיי-בלייד".‬
‫השמועה החלה להתפשט ברשתות החברתיות‬
‫וקהילה מקוונת מחויבת הוקמה במטרה משותפת:‬
‫למצוא את המשחק האבוד של ריאן.‬
‫הייתי בשוק‬
‫שכל האנשים האלה מנסים להשיג מידע.‬
‫אני ממש מרגיש שהמשחק נמצא אי שם,‬
‫הוא יימצא.‬
‫- מבוכים ומלכות דראג -‬
‫זרם התמיכה הזה מראה את הכוח‬ ‫שיש למשחקי התפקידים על שחקנים‬
‫ועד כמה התפתחו המשחקים‬
‫מכוכביות כקירות, לקהילה מחוברת לחלוטין.‬
‫אני חושב שלמשחקי תפקידים‬
‫יש תפקיד חיובי מאוד בחברה.‬
‫אלה אנשים מכל העולם‬
‫שמכירים זה את זה דרך ה"אווטארים" שלהם‬
‫ועכשיו הם מצאו סיבה‬ ‫לחפש זה את זה בעולם האמיתי‬
‫ולהעמיק את הקשרים האישיים האלה.‬
‫אבל לפני שנסיים, צריך לסכם עוד משהו אחד.‬
‫- איבדת את משחק הווידאו שלך "גיי-בלייד". -‬
‫- פנה למעריצי משחקי תפקידים אחרים -‬
‫- המדיה החברתית מגיבה בעוצמה! -‬
‫- קיבלת אימייל מסתורי מזר. -‬
‫- קרא את האימייל -‬
‫- לחצת על פתיחת האימייל. כתוב שם... -‬
‫- יש לי עותק של "גיי-בלייד"‬ ‫ואשמח לשלוח לך אותו! -‬
‫לפתע מתגלים ז'אנר וצורת משחק חדשים.‬
‫לבחירה במה שעשית ואיך עשית,‬
‫יכולות להיות השלכות.‬
‫וככל שהטכנולוגיה השתפרה,‬
‫כך גם המורכבות של הסיפורים שהם סיפרו.‬
‫- מערכת הבידור של נינטנדו -‬
‫אבל בקונסולות הביתיות התבשלה מלחמה.‬
‫וחברה שהתקשתה להתמודד עם ענקיות הענף‬
‫התחילה לפתח נשק סודי משלה,‬
‫כזה שהיה מהיר מדי לעין בלתי מזוינת.‬
‫סגה!‬
‫תרגום כתוביות: דוד מלכה‬