Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Bună dimineaţa.
Pe aici.
- Îl putem vedea acum ? - Vă aşteaptă.
Este nerăbdător, vă puteţi imagina.
Avem un micuţ frumos, veţi vedea.
Nu e aici. Ei sunt câine de curse.
Îi antrenăm.
- Cât de mulţi aveţi ? - Cam 50.
- E acolo ? - În capăt, ultimul.
A fost abandonat de mic.
E mare, totuşi, nu-i aşa ?
Are un an.
Un an ?
- Vino, Ulise. - Vino.
Este vaccinat şi sănătos.
- Adorabil. - Arată bine.
Mi-l iei, tată ? Mi-i iei, te rog ?
Bine bine. Dar tu ai grijă de el.
Da, îţi promit. Îţi promit, o să am grijă de el.
Copilul meu.
Tata ?
- Este totul al nostru ? - Da.
Toată pădurea şi tot ? Tot ce se vede ?
Da. Şi chiar mult mai departe.
Da ?
Dacă mergi până acolo, există un iaz uriaş.
- Putem să mergem ? - Desigur.
Poţi să înoţi, să mergi cu barca.
ÎNGERUL DE GHEAŢĂ
Ai grijă, da ?
Hai, vino aici.
Vino. Vino.
Aici e.
A găsit ceva pentru scări.
Da, foarte bine.
Scuză-mă pentru un minut.
Da ?
Uite, nu cred că vom mai auzi o vreme de o soră mai mică.
Bună dimineaţa.
Eu... caut o cameră.
- Eşti adultă ? - Da.
- Ai o carte de identitate ? - Da.
Mulţumesc. O secundă.
Bine.
- Mulţumesc. - Poftim.
Mulţumesc.
Şi iată.
- Vă plătesc acum ? - Nu, când pleci.
Bine.
Nu, ia-o. E pentru tine. Pentru clienţi.
Sunt multe informaţii. Suntem într-o regiune frumoasă.
Nu, mama ?
Este la primul etaj.
Mulţumesc.
Ce mai faci ? Vrei să mănânci ceva ?
Vin.
Am avut şansa să-l intervievez pe tatăl dv.
cu ceva timp înainte să ne părăsească.
Nu vi se pare ciudat să-i luaţi locul ?
Nu, nu-i iau locul. Dar m-a...
Sunt încântată să promovez în continuare imaginea tatălui meu.
Dar cred că...
Industria editorială a evoluat enorm,
şi vreau să subliniez...
Da, cred că Jeanne este... Cum să spun ?
L-am admirat foarte mult pe tatăl ei,
dar ceea ce apreciez cu adevărat la Jeanne,
e că o face din suflet.
Şi tatăl tău, la fel, dar ea aduce sânge nou,
prin tinereţea sa, prin curiozitatea ei.
Mi se pare o meserie foarte grea.
Merge pe urmele tatălui ei, dar mai mult decât atât,
perpetuează munca tatălui ei cu un fel de nou...
O nouă lectură.
Şi pentru dv., nu e impresionant să aterizezi
cu o asemenea figură tutelară ?
Da, dar îmi impune şi anumite responsabilităţi.
Şi ştii... cum să o pun ?
Uneori mă simt ca o fantomă,
de parcă ar fi acolo, pentru că mă obligă să lucrez,
mereu... De fapt, acesta era cuvântul de ordine.
Da, da. Aşa am crescut.
Vom vorbi puţin despre următorul tău roman.
Mă întrebam
cum aţi abordat restul muncii tale,
după succesul primului tău roman.
Da, "Inexorabil" a fost... A fost o surpriză.
Dar un autor nu ar trebui să se gândească la asta.
Nu scriem pentru...
A mulţumi.
... a place. Scriem mai întâi pentru că este vital.
Va trebui să condamnăm scara.
O folosim pe cea de serviciu, bine ?
Mamă, de o oră îl caut peste tot pe Ulise.
Paola ?
Da ?
- Ai văzut câinele ? - Nu.
Vino, ajută-mă să-l caut, micuţa are o criză.
Ulise !
Mama ! Mamă, e aici. Ulise...
Super !
L-am găsit pe drum, mi-am permis să intru.
Mulţumesc.
Era să fie o dramă.
Tocmai l-am primit. E incontrolabil încă.
E tânăr, asta-i tot.
- Paola, adu-mi geanta. - Da.
Îţi dau ceva.
- Nu, nu e nevoie. - Da, da, e normal.
Nu vă faceţi griji.
- Nu m-am prezentat. Jeanne. - Încântată.
Fiica mea e Lucie, iar câinele, Ulise.
- Vrei ceva de băut ? - Nu.
Mi-ar face plăcere. Vino.
Şi locuieşti în zonă ?
Nu. În sfârşit, m-am născut aici.
Şi atunci te-ai mutat ?
De fapt, când eram mică,
părinţii mei au murit într-un accident de maşină.
Drept urmare, am stat în familii de plasament peste tot.
- Îmi pare rău. - Nu contează.
Nu am vrut să te simţi incomod.
Şi acum ai revenit ?
Da.
Ce ai ?
Nu mă ascultă.
Vrei să vezi cum facem ?
Da.
Pot ?
Nu te deranjează ?
Nu, deloc.
- Ştii ceva despre câini ? - Îmi plac.
Da ?
- Pot să te învăţ câteva lucruri ? - Da.
Haide, vino.
Mulţumesc.
Şezi.
Trebuie să-i spui: "Şezi."
Şezi.
Este bine.
- Vrei să arunci ? - Da.
Haide !
Du-te, câinele meu.
Aport.
În regulă.
El îmi explică că, pe cele trei niveluri,
scările se prăbuşesc.
Deci, ar trebui să refacem toată scara, structura.
Dar cum nu mă asculţi, nu e foarte...
Nu. Da, da, ascult.
- Mă gândeam la ceva. - Da.
Casa este mare.
Nu trebuie să ocup biroul tatălui tău.
Pot foarte bine să iau altă cameră,
mă deranjează puţin...
Îmi place că eşti acolo.
- E adevărat ? - Da.
Mă simt ca un uzurpator.
Dar nu. E bine, totul rămâne în viaţă.
Acesta e locul tău acum.
O să fim bine.
Ai de gând să scrii, nu ?
Desigur.
- Ce s-a întâmplat ? - Nu, pentru că eşti grea.
Nu, nu, dar mă zdrobeşti puţin.
- Nu e frumos. - Nu, nu e adevărat.
- Sunt mai grasă ? - Nu. Nu.
Aşteaptă, stai...
- Nu auzi ? - Nu.
Da, se aude ceva acolo.
- Unde e copilul ? - Doarme, e cu câinele.
Poate e uşa.
Stai, haide, să vedem.
Vai, nu...
Sunt pene peste tot ! Scoţi câinele de acolo ?
Vino. Hai, vino aici.
Nu. Hai, vino aici.
- Bună, Gloria. Ce mai faci ? - Bine.
Mă bucur că eşti disponibilă.
Fugi !
Şi hop...
Aport, Ulise.
Aport. Aşa ?
Da. "Aport."
Aport.
Bine, mă duc.
Nu, rămâi. Te rog, stai.
Nu, dar e târziu.
- Ai făcut o treabă bună. - Nu...
Este normal. Lucrezi, e normal.
Ei bine, mulţumesc.
Vezi ?
Marcel, vino să vezi. Vreau să ţi-o prezint pe Gloria.
Da.
Tată, uite. Ulise, laba. Dă laba.
Hei ! Ulise, Ulise...
Dă laba.
Uite !
Bună, Gloria.
Marcel, Gloria.
Uite, tată. Lăbuţa lui mică.
Impresionant.
Da, nu ? Datorită Gloriei.
Ei bine, bravo.
Mulţumesc.
Bravo, câinele meu. Câine bun.
A venit Paula. E ora de baie.
Da.
- Bună. - Bună.
Ne vedem mâine.
Mulţumesc.
Deci, cum e cu câinele ?
- Ne vedem mâine ? - În regulă.
- Pa. - Pa.
E grozavă, nu ?
Nu poţi s-o aduci înapoi ?
Gloria ?
Te pot însoţi. Unde locuieşti ?
- În sat. - Să mergem.
Vă mulţumesc pentru încrederea pe care mi-aţi acordat-o cu Lucie.
Sunt foarte onorată.
Îmi place foarte mult ce faceţi.
De ce, mi-ai citit cărţile ?
Da. Mai ales Inexorabil.
Cred că e cea mai frumoasă carte pe care am citit-o vreodată.
Ah bine ?
Mulţumesc.
- Le-ai citit pe celelalte ? - Da, toate.
Gloria, ce s-a întâmplat ?
Nu, nu e nimic.
Nu-i nimic. Ce ţi s-a întâmplat ?
Nu, este... Doar că ieri,
un domn a vrut să-mi ia banii şi...
Şi nu am vrut, aşa că m-a lovit.
Eşti... Vom chema pe cineva.
Stai, eu...
Dar e în regulă.
A fost ieri în drum spre casă ?
Da.
Mi-a luat totul.
Gaston Leroux
a făcut-o pe Agatha Christie să vrea să scrie romane poliţiste.
Ea a citit Misterul Camerei Galbene
şi a vrut să scrie.
Nu credea că e capabilă să scrie o poveste poliţistă,
şi când a citit această carte a vrut să o încerce.
- Şi e Agatha Christie. - Tu vorbeşti...
- Stai, Leroux, când e ? - Nu mai ştiu. 1930 ?
Când ai început, ce.
Ţi-ai dorit vreodată să ieşi la pensie ?
La pensie... Crezi că sunt atât bătrân ?
- Nu. - Dar nu.
Cât timp capul e acolo
şi picioarele încă mă susţin, voi continua.
Eşti într-o formă bună.
Jacques e un adevărat doctor de ţară, ca pe vremuri.
- Nu sunt atât de bătrân. - I-ai cunoscut pe părinţii Gloriei ?
Sunt de aici ?
Erau de aici, da.
Îmi pare rău.
- Tu ai terminat ? - Da.
Da. Mulţumesc, Paula.
Tot la hotelul acela stai ?
Da, nu prea ştiu unde m-aş putea duce.
Avem o casă imensă, sunt multe camere goale.
Am putea să te primim aici, până găseşti o soluţie.
Camera galbenă e liberă.
Asta este. Super bună idee.
- Vorbeam de camera galbenă. - Nu. Voi găsi o soluţie.
Dar eşti binevenită. E o casă mare.
- Nu vreau să deranjez. - Noi ne-am oferit.
Nu ne deranjezi,
e mai convenabil pentru toată lumea.
Deci ?
- Ei bine, bine. Mulţumesc. - Grozav.
Decizie înţeleaptă.
S-a hotărât.
Bine ai venit.
- Bine ai venit, Gloria. - Mulţumesc.
E drăguţ din partea ta să faci asta pentru mine.
E o plăcere.
Ai o fereastră mare cu vedere la parc.
Uite. E foarte luminos.
Aici ai o chicinetă
cu farfuriile tale şi tot.
Aici e o baie.
Cearşafuri în dulap pentru pat.
Dacă ai nevoie de cumpărături, vorbeşte cu Paola.
Sau îmi ceri maşina.
La fel e şi pentru spălatul rufelor.
Bine.
- Te tutuiesc, nu te superi ? - Nu, deloc.
E mai uşor.
Şi l-am pierdut pe tata, nu cu mult timp în urmă, aşa că...
- Îmi pare rău, nu ştiam. - Nu.
Vei fi bine, vei vedea.
Mulţumesc.
Te las să te instalezi.
- Gloria ? - Da ?
Poţi veni un minut ?
Vin.
Sunt aici, în birou.
Ai permis de conducere ?
Da.
Grozav.
- O poţi lăsa pe micuţă la şcoală ? - Desigur.
E frumos, mă ajută.
Astfel, poţi trece să achiţi nota la hotel.
Am crezut că am mai mulţi bani aici.
Nu e prima dată.
Da, mi-a spus Lucie.
Ce ţi-a spus ?
Ei bine, despre Paola.
Ce "despre Paola" ?
Ei bine... Nu, nimic.
Dar spune. Ce s-a întâmplat ?
Nu, doar că... Lucie mi-a spus
că uneori Paola lua bani din portofel, dar...
Mulţumesc.
Iată cheile maşinii.
Ai grijă, e destul de puternică.
Şi pentru hotel, îţi dau asta.
- Ia. - Mulţumesc.
Mulţumesc.
Ulise.
Haide, urcă.
- Ai pus centura ? - Da.
Dacă am vreo îndoială, nu te pot ţine.
Dar nu am furat pe nimeni...
Îmi pare rău, nu te cunosc suficient de bine, Paola.
Ei bine, da, dar...
Nu ştiu dacă am făcut bine să o concediez acum.
A fost necinstită.
Pot să o rog pe Gloria să aibă grijă de micuţă ?
De ce să se ocupe de ea ?
Plec pentru două zile.
Mă duc să-l văd pe Barbier care ne deranjează cu cartea lui.
Nicio problemă, da.
Mâine, croitoreasă vine pentru rochia pentru ziua Luciei.
În regulă.
Spune-mi ceva drăguţ ?
Te iubesc.
Iată.
Ei bine... Uite, e frumos.
Nu îmi place.
Cum aşa ?
E frumoasă rochia asta, nu ?
- Asta vreau. - Şi acesta e foarte frumoasă.
Da, dar cred că mama ei nu va fi de acord.
Mama nu e aici. Le poţi lua pe amândouă.
Stai. Scuzaţi-mă.
Cu plăcere.
De ce... Roşu...
Uite. Acesta este...
- E prea mare. - Prea mare, da.
Dar acesta e foarte frumoasă.
Foarte frumoasă.
Ai putea-o purta de ziua mea.
Da, e o idee foarte bună.
Ai o rochie pentru ziua de naştere ?
Nu.
- Ţi-ar plăcea să o probezi ? - Da. O idee foarte bună.
Urmează-mă, vino. Să o probăm.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Vino.
E generos.
- Ce ? - Le luăm pe amândouă ?
Eşti atât de drăguţă.
- Mi-e frică. - Nu, nu, haide.
Ia vâsla.
Stai.
Tata...
Gata, gata...
Ascultăm.
Unde sunt racii ?
Sunt cel mai mare prădător.
Gloria, nu înoţi ?
Sunt bine.
Haide, haide, copilul meu.
Copilul meu...
Ulise...
Tata...
Dacă îi dăm o bucată de cârnaţi, va vrea ?
Poate.
Nu mănâncă cârnaţi, nu.
Mănâncă...
Ah, l-a mâncat ! Nu !
Ei bine, nu mai avem.
Mulţumesc.
Dacă am face asta cu tine ?
Dacă te-am scoate, ţi-am băga capul în apă
şi ţi s-ar da cârnaţi...
Se pare că le place.
Eşti bine, Gloria ?
Nu cred că am văzut vreodată ceva atât de frumos.
Lucie a adormit.
- Sting luminile când urc ? - Nu.
Nu vrei un pahar ?
- Nu vreau să te deranjez. - Nu.
- Îţi aduc un pahar. - În regulă.
- E impresionantă, nu ? - Da.
Îţi place aici ?
Da, mult.
Cine e ?
E bunica lui Jeanne.
E frumoasă.
E un personaj.
Antoniette.
O femeie de o mare inteligenţă, de o mare frumuseţe.
Şi a avut ghinionul să dea
peste un băiat lacom, un băiat cinic.
Cum aşa ?
Un băiat ambiţios, foarte frumos.
A profitat de ea şi a urcat toate scările
regimului rexist.
- Poate nu cunoşti rexismul ? - Nu.
Nu. E echivalentul fascismului din Belgia.
În anii 1930, a avut un mare succes,
şi a devenit literalmente
mâna dreaptă a lui Leon Degrelle.
Echivalentul, dacă vrei, al lui Hitler... Ei bine, pe scurt.
Apoi i-a risipit averea, el...
Ei bine, a înşelat-o, el...
În 1944, a simţit că se întoarce valul şi a fugit ca un laş.
Şi Antoinette ?
A fost arestată pentru înaltă trădare,
condamnată
şi s-a lăsat să moară de dragoste în închisoare.
Ştiu, sună foarte romantic,
dar ştii, în zilele noastre, nimeni nu mai moare de dragoste,
deci nu te teme.
Ştii, Jeanne mi-a spus despre părinţii tăi. E îngrozitor.
Ei bine, aşa este. A fost acum mult timp.
De ce vorbesc despre asta ? Nu e treaba mea.
- Iertare. - Da, puţin.
Cum ?
După accident, ţi-am citit cartea de cel puţin o sută de ori.
M-ai cam salvat.
Mulţumesc.
Pot să vă mai pun o întrebare ?
Desigur. "Tu". Poţi să-mi pui o întrebare.
De cât timp scrii ?
Şapte ani. Nu, de la şapte ani.
Ai scris romane la şapte ani ?
Nu, corespondenţă.
Îi scriam mamei.
I-am scris scrisori la care nu mi-a răspuns niciodată.
Deci, am inventat răspunsuri. Şi apoi...
Dar unde e mama ta azi ?
Am o singură familie,
Jeanne şi fiica mea.
Cum ai cunoscut-o pe Jeanne ?
Scuză-mă.
Pe atunci, scrisesem prima mea carte
pe care nimeni nu o dorea.
A trebuit să fac multe slujbe. Am lucrat într-un bistro.
Într-o zi, a sosit Jeanne.
La acea vreme, ea lucra pentru tatăl ei, care era editor.
Ne-am văzut din nou, iar apoi ea a editat...
Inexorabil ?
Inexorabil, da.
Scuză-mă.
Da ?
Ce mai faci, îngerul meu ?
Nu. Nu.
Ce e asta ?
- E puţin soare. - Şi apoi zâmbeşti.
Asta e corect.
E mama.
Vino, Ulise.
Mama ?
- Ah, iubirea mea... - Mamă !
Draga mea iubire.
- Ce mai faci ? - Da.
- A mers bine ? - Da.
- Îţi iau valiza. - Nu prea grea ?
Salut, Gloria.
- A mers bine ? - Da.
Asta e drăguţ.
- E în biroul lui ? - Cred că da.
Oh, Gloria. Am vorbit ieri la telefon cu Marcel.
Am dori să-ţi oferim să lucrezi aici cu normă întreagă.
Da. În regulă.
- Adevărat ? Grozav. - Bine.
- Mulţumesc foarte mult. - Mulţumesc.
Ne-am scăldat.
Şi tata.
A intrat şi el.
Când a coborât din barcă, arăta ca o şopârlă.
Serios ?
Am găsit doar doi raci.
După aceea, le-am dat drumul înapoi în apă.
Şi rochia ta ? Spune-mi.
Nu prea îmi place.
O vreau pe cea roşie.
Nu, o vei purta pe cea albastră.
Până şi Gloria o găseşte pe cea roşie mai frumos, la fel şi tata.
Ne hotărâsem.
Vei purta albastru de ziua ta.
De acord.
Apropo, ai văzut rochia Gloriei ?
- E atât de frumoasă. - Da.
- Tata i-a oferit-o. - Da ?
Ca s-o poarte de ziua mea.
E drăguţ.
- O găsesc prea frumoasă. - Da, e foarte drăguţă.
Mi-ar plăcea să fiu ca ea când voi fi mare.
- Da ? - Da.
Crezi că dacă i-aş cere să fie sora mea, ar spune da ?
Sunt sigură. Ar face-o chiar fericită.
- Nu-ţi face griji. - Bine.
Se întâmplă în case vechi.
- Du-te la culcare. - Pup.
Noapte bună, vise frumoase.
- Să îţi las câinele ? - Da.
Noapte bună.
Asta se mişcă.
Vii, dragă ?
Vin.
- Gloria, o seară bună. - O seară bună.
Noapte bună, Gloria.
Dacă m-aş lăsa de fumat, m-aş lăsa mai întâi în pat.
Poate ar trebui să învăţăm să fumăm cu programare.
Poţi să nu mai vorbeşti cu tine însuţi ?
Ţigări care nu sunt necesare...
- Ca aceasta, de exemplu ? - O, nu, asta...
Ah, îmi place când miroşi a ţigări.
Mă excită când miroşi a ţigări.
- E adevărat ? - Da.
- Mai spune-mi o dată. - Trage-mi-o !
Trage-mi-o !
Da, trage-mi-o !
Da...
Stai.
- M-ai surprins acolo. - Da...
Vrei să fac ceva pentru tine ?
Arată-mi sânii tăi.
Da...
Stai.
Da, aşa...
Nu, dar...
Ce ?
Nu, nu, aşteaptă.
- De ce ? - Opreşte-te...
De ce ?
Nu va funcţiona.
Sunt... sunt distras.
- Scuză-mă... - Nu, nu.
Nu contează.
Vrei să fac ceva pentru tine ?
Vrei ceva ?
Nu, te rog, nu.
- Ce ? "Nu" ce ? - Nu face asta.
Se întâmplă tuturor.
Dar desigur. E normal. Mă rog, se întâmplă.
Nu contează. Ei bine, nu sunt supărată.
M-a surprins, asta-i tot.
M-a surprins.
Vrei nişte suc ?
Da, vreau.
Mulţumesc.
Îţi plăcea şcoala când erai mică ?
Nu. Ţie îţi place ?
Ei bine, mă plictisesc.
Nici nu am prieteni.
Este normal, încă nu-i cunoşti.
- Ai terminat cu untul ? - Da.
- Eşti bine ? - Da.
Eşti sigură ?
Fetelor, să nu întârziaţi !
Dar şi-a pătat rochia.
Ţi-ai făcut lista de ziua ta ?
Nu.
Trebuie să o faci, dragă. Altfel, nu vei avea pe nimeni.
Nu cunosc pe nimeni şi nu am prieteni.
Păi tocmai, acum e momentul.
Poţi invita întreaga clasă.
- Pot să dau un spectacol ? - Da, poţi.
Vom avea o petrecere grozavă. Nu, Gloria ?
Ce ai făcut, Gloria ?
M-am pătat.
Dar nu ar trebui să lucrezi cu o astfel de rochie.
Schimbă-te.
- Haide, nu întârziaţi, fetelor. - Da.
O să facem o petrecere grozavă, nu, Gloria ?
Ei bine, am vorbit cu cineva de la municipalitate.
Ştii, teatrul la care am fost.
Ar dori să te invite să faci o lectură.
Nu vreau.
Stai, e la teatru.
Va fi ciudat.
Nu e deloc ciudat, dacă ţi-l sugerez.
Dacă tu eşti cel care citeşte... mi se pare elegant.
Eu aş citi ?
E adevărat, nu am mai citit de mult.
Citeai mereu.
Gloria...
Nu ştiu, nu sta acolo. Fă curăţenie.
Nu. Nu. Te vei arde.
Nu, lasă-mă pe mine.
E în regulă, o fac eu.
E în regulă, nu contează. O să am grijă de asta, haide.
Pardon.
Noapte bună.
Nu ar trebui să vorbeşti aşa cu oamenii.
E neîndemânatică.
Nu vorbim aşa oamenilor, sincer.
E tânără, tu...
- Farfuria ta. - Nu vreau.
- Mănânci fasole verde. - Nu vreau.
- Mănânci fasole. - Nici tata nu vrea.
Va mânca şi el.
Nu-mi vorbeşti aşa. Dă-mi farfuria.
Tata va lua nişte fasole. Haide.
De două ori. Dimineaţă, cafeaua şi acolo, mâncarea... Sincer...
Tu... În sfârşit...
- Ce ? - Nimic, e...
Gloria? Nu eşti bine ?
Stai. Gloria, stai !
Gloria, ce se întâmplă ?
Stai, poţi vorbi cu mine.
Ce s-a întâmplat ? Ce nu merge ?
- E Jeanne. - Jeanne ?
Povestea cu farfuria ? Dar nu contează.
E rea cu mine.
Ştii, cu Jeanne, faci ce îţi cere ea
şi te va lăsa în pace.
"Există o modalitate de a înţelege iubirea
"fără să devin mai întâi cel care iubeşte?
"Bărbatul şi-a spus atunci că s-a îndrăgostit pentru prima dată".
Dar e cartea mea... tu... Ştii cartea mea pe de rost ?
Nu. Nu, nu e bine.
Nu e bine. Nu.
Da ?
Îmi cer scuze.
În primul rând, nu spunem: "Îmi pare rău",
spunem "Îmi cer scuze faţă de tine".
Pentru fiica unui editor, este minimum.
Îmi cer scuze faţă de tine.
Bine. Ei bine, accept.
Nu ştiu ce e în neregulă cu mine, eu... am greşit.
Şi nu te simt fericit.
Nici fericit, nici nefericit.
Te las să lucrezi, atunci.
Stai.
Sunt multe, multe lucruri pentru care să fii iertată, nu ?
Nu ştiu.
Da, ai multe de compensat.
- Cum ţi-ai cere iertare ? - Nu ştiu.
- Cum ai remedia problema ? - Nu ştiu.
- Eşti o căţea, nu-i aşa ? - Nu ştiu.
Ai putea fi o curvă ?
Nu ştiu.
Ai putea fi o curvă ?
Aş putea fi târfa ta.
E în regulă, poţi fi curva mea.
Vom vedea dacă eşti o târfă care-şi deschide picioarele.
Eşti udă.
Bineînţeles că eşti, pentru că eşti o căţea.
O da...
Va fi grozav spectacolul meu.
Mă vei ajuta ?
Da. Depinde.
Depinde de ce ?
Ei bine, depinde dacă mama ta nu îmi cere să plec.
De ce ţi-ar cere asta ?
E puţin complicat, dar nu cred că mama ta mă place prea mult.
Dar nu, nu se poate.
Ea chiar acceptă să fii sora mea.
Îţi promit, te place.
- E adevărat ? - Dar da.
Dar tu, vrei ?
- Să fiu sora ta ? - Da.
Ei bine, da, desigur.
Când începe spectacolul, treci prin public, ştii ?
Deodată, muzica va începe.
Cu cât muzica e mai tare,
cu atât te transformi mai mult. Înţelegi ce spun ?
Da.
Începi de jos, urci ţipând...
Dar e un strigăt de luptă, înţelegi ?
Şi apoi începi să mergi din nou, te apropii de oameni,
te uiţi în ochii...
Marcel.
Îmi pare rău pentru ziua de ieri.
Nu, e vina mea.
E vina mea.
- Nu mai vrei să vorbeşti cu mine ? - Ba da, eu...
E pentru că nu mai port rochia ?
Rochia ? Ce rochie ?
Jeanne m-a obligat.
Marcel ?
Aşteaptă, aşteaptă.
Nu. Stai, stai.
Sărută-mă, sărută-mă.
- Nu, nu pot. - Marcel ?
- Sărută-mă. - Nu. Nu...
La naiba !
Vreau să părăseşti casa asta imediat.
Ai înţeles ?
Ai înţeles ce am spus ? Ai văzut ce mi-ai făcut ?
- Da, dar voi rămâne. - Nu. Nu.
Dacă îi spui ceva lui Jeanne, îi voi spune că mi-ai tras-o.
Ea nu te va crede, ştii.
Aşa că voi vorbi cu ea despre scrisori.
Scrisori ? Scrisori ? Ce scrisori ?
Oh, la naiba... Nu.
Nu.
Sunt sigur că Harry va salva scările.
Bugetul pe care mi l-a trimis, sincer, nu e rău.
Şi luăm cina împreună vineri seara. E bine ?
Mă enervează.
"Harry, Harry..."
Mă enervează.
Ce se întâmplă cu tine ?
Mă întreb ce găseşti la el.
Nici măcar nu sunt sigur că e competent.
Vrei să-ţi scrii cartea mai degrabă ?
- Nu. - Ce nu ?
Nu, lovitură sub centură.
Nu, nu e o lovitură sub centură.
- Ce ai acolo ? - Nu, dar nu e nimic. Nu-i nimic.
- E sânge. - Nu, nu-i nimic, am spus.
Dar ce e chestia asta ?
Nu e nimic, e puţin...
Nu-i nimic.
- Ce e chestia asta, Marcel ? - Nimic.
Nu-i nimic. Explică-mi.
Am fost muşcat. Ulise m-a muşcat, asta e.
Ulise te-a muşcat ? Când ?
Plimbam câinele, voiam să-l despart de o femelă.
Şi câinii nu ar trebui niciodată separaţi.
Nu m-a muscat, m-a ciupit.
Te muşcă de gât ?
M-am aplecat. Jeanne, mă aplec,
vreau să separ câinii şi poftim... Te rog.
Şi tu laşi câinele cu cea mică ?
- Ce faci ? - Nimic, dragostea mea. Dormi !
Gloria, eu sunt. Deschide.
Bine, ascultă-mă.
Ascultă-mă, e... E o neînţelegere.
Eram nervos, scuze.
Deschide uşa asta. Deschide uşa !
Dă-mi scrisorile înapoi !
Dă-mi scrisorile înapoi.
Va trebui să ne despărţim de el.
- Ce ? - Da, dragă. Ştiu.
- Cum aşa ? - Îmi pare rău.
Tată, te-a muşcat ? Nu e posibil.
Ulise nu muşcă pe nimeni.
Scumpo. E un accident, bine ?
Poate muşca a doua oară.
Nu l-a muşcat. Câinele meu nu muşcă.
Marcel, spune-i.
De ce spui asta, tată ?
Ştiu că nu muşcă, Ulise.
Nu se va mai întâmpla. L-am speriat şi gata...
- Trebuie să fii curajoasă. - Nu poţi face asta.
Nu e corect. Nu l-a muşcat, ştiu asta.
Marcel, sună veterinarul.
Nu. Nu, trebuie să rămânem raţionali. Pentru ce ?
De ce să sun veterinarul ?
Du-te la Gloria.
Mamă, nu a muşcat niciodată pe nimeni, câinele ăla.
Du-te la Gloria.
Dacă i se întâmplă ceva micuţei,
te fac responsabil.
Ce vrei ? Spune ! Să eutanasiezi câinele ?
Vreau să îndepărtez acest pericol. Are sens pentru mine, nu ?
De acum,
vreau ca acest câine să poarte botniţă tot timpul, bine ?
- Mereu ? - Permanent, da.
În regulă.
E nedrept ce faci.
Dragă, sfârşitul conversaţiei. Mulţumesc.
Mamă, nu l-a muşcat. Ştiu.
Îmi cunosc câinele, nu a muşcat pe nimeni niciodată.
Bravo !
- Să ţi-o pun ? - Da.
Jeanne !
Fata asta, de unde o cunoşti exact ?
Gloria ?
Da, Gloria. De unde o cunoşti ? Ce ştii despre ea ?
Serios, ce ştii despre ea ?
De unde e ea ?
Calmează-te ! Ce se întâmplă cu tine ?
Marcel, dar...
Îmi pui o întrebare, dă-mi timp să-ţi răspund.
Poţi lătra ?
Gloria...
Oh nu...
Gloria !
Ţi-am cerut să pui botniţa acelui câine.
- E pentru ea, botniţa. - Acest câine trebuie... Ce ?
- Ce ai spus ? - Nimic.
Repetă ce ai spus acum.
Am spus că tu ar trebui să porţi botniţă.
Părăseşte imediat această casă.
Nu vreau să-ţi mai văd faţa. Mişcă !
Ce târfă !
- Ce naiba faci ? - Te salvez, dragă.
Dar nu-mi pasă ! De ce faci asta ?
- Dar... - Distrugi totul !
Nu e vina ei !
Ulise nu a muşcat pe nimeni niciodată !
Da, iubirea mea, ţi-a muşcat tatăl. Nu, Lucie, stai cu mine.
Gloria...
Lucie, stai cu mine, iubirea mea !
Rămâi cu mine, inima mea mică. Gata !
- Stai aici ! - Dar lasă-mă !
Gloria, pleacă, te rog.
Mereu ai distrus totul ! Era singura mea prietenă !
Calmează-te !
Ea a fost singura care m-a înţeles !
- Ea a plecat. - Ai distrus totul !
Este cineva ?
Uşor ! Mama mea doarme !
Scuzaţi-mă. Caut nişte informaţii
despre o tânără, a fost clienta voastră.
Da ?
Gloria, vreo 20 de ani.
- Păr închis la culoare. - Ce vrei cu ea ?
Soţia mea ar dori să o angajeze ca menajeră.
A fost pentru...
Nu, dar aşteaptă. Nu eşti domnul Bellmer, scriitorul ?
Ba da.
Cu fata Drahi ?
Am văzut interviul în ziar.
Aveţi o casă frumoasă.
Mulţumesc.
Deci Gloria ?
Nu, dar aşteaptă.
Din fericire, fotocopiez cărţile de identitate.
Deci, numele ei e Gloria Bartel...
Pot ? Doar...
Scuză-mă că te-am deranjat.
Da, bună ziua. Aş dori imediat un taxi, vă rog.
Mulţumesc.
Hai, vii cu mine la restaurant. Hai. Haide !
Nu vreau să vin.
Vino, gata cu discuţiile. Haide.
Bartel. Bartel.
B, A, R, T, E, L.
Născută la 11 februarie 1996.
Mă uit.
Ambii părinţi au murit într-un accident de maşină.
- Nu, nu ambii părinţi. - Cum e, nu ?
E marcat că ea s-a născut dintr-un tată necunoscut.
- Nu am înţeles. - E trecut tată necunoscut.
De tată necunoscut ?
- Domnule, mai sunteţi acolo ? - Nu, sunt aici...
Şi mama, e moartă... E moartă şi ea ?
Îmi ceri prea mult, domnule Bellmer.
Pot... Pot să te întreb doar prenumele ei ?
Elisabeth.
Nu, nu, nu.
La dracu'.
Nu, la naiba... Nu, la naiba !
Nu ! Nu !
- Bună ziua, domnule. - Bună seara.
Scumpo ! Iubito, e tata.
Unde ai fost ?
Eşti bine ? Sunt aici acum.
Hai, dormi.
- Şi cum sunt ale tale ? - Bine.
Scuzaţi-mă. Îmi pare rău.
Ce mai faci ? Totul e bine ?
Am fost...
Am luat o gustare.
Aţi făcut bine.
Sunteţi atât de drăguţi împreună.
Da. E adevărat.
E drăguţă, dar...
Voi doi arătaţi atât de uniţi, voi doi împreună.
De când sunteţi căsătoriţi ?
De 25 de ani în această vară.
Niciodată probleme ? Nimic ?
Punctualitatea.
Am avut o problemă cu Gloria.
M-a insultat, am concediat-o.
Ai făcut bine.
Ce e cu tine, Marcel ?
Nu am reuşit să te contactez toată ziua. Ce-ai făcut ?
Îţi explic acasă. În regulă ?
La naiba, e bine...
Jeanne, aşteaptă.
Ce faci aici ?
Ulise m-a muşcat !
- Ce ? - A devenit nebun.
Vino.
- Ce faci ? - Du-o acasă.
- Pentru ce ? - Du-o pe cea mică acasă !
Urcă-te în maşina aia.
Gloria ?
- Dragă, coboară. - Gloria...
Unde mă duci ?
Te duc la gară.
Plecăm ? Plecăm amândoi?
Nu !
La dracu' !
Ce vrei ?
- Pe tine te vreau. - Bani ?
Nu. Te vreau pe tine.
- Nu. Nu. - Pot să am grijă de tine.
Marcel, pot avea grijă de tine.
- Nu-mi vei distruge viaţa. - Te cunosc.
- Nu. - Pot să am grijă de tine.
Şi o putem lua pe Lucie şi să fim fericiţi.
- Ascultă-mă, ascultă-mă... - Te rog, Marcel.
Eşti nebună.
Ba nu. Mă pot schimba.
Unde mi-ai pus scrisorile ? Unde ?
În biroul tău.
Marcel, eu sunt inexorabilul tău.
Coboară ! Ieşi din maşina asta !
Nu ai dreptul ! Nu ai dreptul să pleci.
Nu pleca.
Te rog, nu pleca.
Ieşi ! Coboară !
Nu ! Nu ai dreptul !
La naiba...
Ieşi ! Ieşi naibii din maşină !
Nu vreau să mă abandonezi.
Lucie...
- Ce se întâmplă ? - Tată...
Ce este, copilul meu ?
- Ce s-a întâmplat ? - L-a ucis pe Ulise! Ea l-a ucis...
Am sunat la veterinar să-l ia.
Ulise... îl vreau pe Ulise.
L-a ucis pe Ulise !
Linişteşte-te ! Vino cu mine.
S-a terminat.
- Cine ţi-a dat aceste scrisori ? - Ce e asta ?
Sunt ale mele. Dă-mi-le înapoi.
Ce e asta ?
- Nimic. - Cine a scris asta ?
E o dragoste din tinereţe.
Iubire din tinereţe ?
1995... Eram deja împreună în 1995.
Am părăsit-o când te-am cunoscut.
Cine a scris asta ?
Tânăra a luat foarte rău această despărţire,
aşa că a continuat să-mi scrie. Le-am păstrat din sentimentalism.
Ce s-a întâmplat cu fata asta ?
E moartă.
A murit, s-a sinucis.
Dă-mi-le înapoi, dă-mi-le înapoi. Sunt ale mele.
Lasă-mă să citesc nenorocita asta de scrisoare.
"Pentru ca într-o zi să înţelegi iubirea,
"Va trebui să devii în sfârşit cel care iubeşte".
Dar asta e din Inexorabil.
E din Inexorabil, asta.
Ai minţit de la început...
Nu ai scris niciodată nimic. Ai minţit de la început.
N-ai scris niciodată un rând din această carte de rahat,
pe care mi-ai dedicat-o, în plus !
Nu ai scris niciodată nimic, nu ?
De 25 de ani mă minţi...
Ai minţit 25 de ani...
Linişteşte-te !
Taci ! Taci, mă minţi prea mult.
Te implor.
Fata asta ne distruge vieţile. Gândeşte-te.
Uite ce face ! Gloria e cea care face toate astea.
De ce ţi-a lăsat aceste scrisori ?
Iartă-mă !
Te implor. Iartă-mă.
Mâine este ziua micuţei.
Atunci vreau să pleci.
- Nu, te rog... - Ieşi.
Tată ?
Ce faci ? Ce e asta ?
Nu, nu, ascultă-mă. Ascultă la mine.
M-am certat cu mama, bine ?
O să mă mut un timp. E mai bine.
Dar nu voi fi departe. În regulă ?
Pot veni cu tine ?
Nu. Nu, îngerul meu, nu.
Tata ?
Chiar te-a muşcat Ulise ?
Aşa a făcut ?
Nu.
- Nu te-a muşcat ? - Nu.
Dar... Hei !
Uite, mamă.
Deci ai angajat-o ?
Pardon ?
Fata pe care o căutai zilele trecute la hotel.
S-o fi văzut de dimineaţă cu rochia ei, toată elegantă...
I-am spus :
"Pentru mine ai făcut astfel de eforturi ?"
A făcut-o pe mama să râdă.
Ea i-a spus, în plus, că pleacă în vacanţă.
Că o ia pe sora ei mai mică şi pleacă în vacanţă.
Trebuie să ştii asta.
Aşteaptă...
Răspunde, răspunde...
Hei. Bună.
Gloria, te-ai întors.
- La mulţi ani, Lucie. - Mi-a fost dor de tine.
- Este pentru mine ? - Da.
- Unde e tatăl tău? - E la hotel.
- De ce ? - S-au certat cu mama.
Ştii ce vom face ?
Mergem să-l luăm. Ambele, bine ?
Să-l ducem acasă ?
- Da. Îl ducem acasă. - În regulă.
- Vii ? - Da.
Vino.
- Eşti sigură ? - Da.
- Într-adevăr ? - Vino.
Luăm maşina mamei, mergem mai repede.
Haide, să ne grăbim.
Lucie, vino.
Nu vreau să vin.
De ce ?
Nu vreau să o rănesc pe mama. Nu vreau să o mint.
Nici nu va vedea că am plecat.
Haide. Lucie !
Lucie... Lucie, vino aici.
Nu. Nu.
- Nu ! - Deschide uşa.
- Lucie ! - Nu ! Nu...
Lucie !
- Opreşte-te ! - Lucie...
Dă-te înapoi sau îi rup gâtul !
Las-o, Gloria.
Jeanne !
Marcel !
Stop ! Gloria, dă-i drumul.
Dă-i drumul !
Aşa m-a prins ! Aşa mi-a tras-o !
Taci !
Taci, la naiba !
Taci naibii din gură !
Curvă...
Nu-mi atinge familia !
Nu. Nu !
Gloria...
Nu...
Vino.
Nu !
Mama...
Haide ! Urcă !
Traducerea: WORDNET MEDIA www.wordnet.ro