MÍSTNÍ KAPLE NOVÉ ZAČÁTKY
DESET TÝDNŮ PO PROPUŠTĚNÍ
Jdu do kostela.
Tady si hrají děti.
Baví se.
Jak se máte?
- Jak je? - Dobrý.
Rád tě vidím.
- Jak je? - Můj syn Quentin.
- Zdravím. - Těší mě.
Nedávno mi kurátor dovolil začít chodit do kostela.
Už sem chodím asi tak šest týdnů,
je to pro mě požehnání.
- Ahoj, Dale. - Jak se máš?
- Mám zpocenou ruku. - To nevadí. Bůh ti žehnej.
Na tuhle chvíli jsem čekal hodně dlouho
a tihle lidi to chápou.
Otče, naveď nás, abychom se rozhodli správně
a nauč nás využít svůj čas,
abychom dosáhli toho největšího dobra
a posílili tak svůj život.
BĚHEM SOUDNÍHO PROCESU TVRDIL DALE SIGLER, ŽE ZABIL JOHNA ZELTNERA BĚHEM LOUPEŽE
Teď je vhodná chvíle, aby předstoupil Dale a podělil se s námi o svou zpověď.
O 30 LET POZDĚJI ZAČAL TVRDIT, ŽE MĚL PRO SPÁCHÁNÍ ZLOČINU JINÝ MOTIV
Chci jen říct, že jsem vděčný za každého z vás,
kdo jste mi dali šanci.
Otevřeli jste mi svá srdce, svůj kostel a své životy.
Dříve než před třemi, čtyřmi roky, jsem neměl dost síly na to,
abych předstoupil a přiznal, kým vlastně jsem.
V roce 1990 jsem byl souzen za vraždu.
Tři roky jsem seděl v cele smrti,
jelikož jsem vzal život někomu, kdo mě vydíral do homosexuálního vztahu.
Někteří si myslí, že už jsem se neměl ani nadechnout
po tom, co jsem vzal život.
Protože jsem vrah, nemám právo říct pravdu?
Nezajímají mě lidi, kteří o tom budou spekulovat,
protože Boží děti to pochopí.
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Je důležité, aby lidi pochopili,
že všichni v životě procházíme různými zkouškami a útrapami.
V den, kdy jsem vzal život,
jsem si vzal i vlastní. Už jsem nechtěl žít.
Už mě nebavilo žít v té bolesti.
V dětství jsem si prožil pár věcí.
V deseti mě pohlavně zneužili,
to mě poznamenalo po zbytek života.
Vyrůstal jsem s cejchem toho zneužití. Bylo to těžké.
Pochyboval jsem o své sexuální orientaci, kdo jsem, jestli jsem vůbec chlap.
Bylo to takový katalyzátor k sebedestrukci o 11 let později,
protože jsem utíkal před svými démony a strachy.
A když jsem přijel do Texasu, všechno to začalo znovu.
V době vraždy…
jsem na tom byl špatně.
Byl jsem úplně ztracený.
Zase jsem si píchal drogy, pervitin, kokain.
A pak jsem potkal Johna.
A hodně jsme se spřátelili.
Nechal mě u sebe osprchovat a prospat se.
Svěřil jsem se mu a řekl mu o tom,
čím jsem si prošel,
proč žiju na ulici,
že mě v deseti znásilnili.
Časem…
jsem Johnovi věřil. Poznal jsem ho.
Měl jsem ho za upřímného, dobrého kamaráda.
Jednou jsem k němu večer přišel,
osprchoval jsem se,
lehl si a usnul.
Probudil jsem se a byl na mně, tak jsem ho odstrčil.
Říkám: „Co to děláš?“
Vzal jsem si věci
a…
zase ten strach…
jako když mi bylo deset.
Řekl jsem mu: „Johne, byli jsme přátelé. Proč sis myslel,
že bych tohle chtěl?“
Řekl mi: „Jestli nebudeš souhlasit,
stejně všem řeknu, že jsme to dělali.“
Celý život jsem všechno potlačoval, ale…
v tu chvíli se to zlomilo.
John byl kamarád…
a pak mě chtěl vydírat do homosexuálního vztahu.
Řekl jsem mu: „Nemám pro co žít.“
„Jestli to uděláš, slibuju, že tě zabiju.“
A myslel jsem to vážně, nezáleželo mi na mém životě.
Dva dny po tom, co se mě John pokusil znásilnit,
se po mě začal shánět,
bral jsem to jako výhrůžku, že lidem poví,
že spolu máme pohlavní styk, což byla lež.
Protože jsem hodně věcí, jsem zabiják, vrah,
ale nikdy jsem nebyl homosexuál.
Tak jsem se rozhodl, že se budu bránit,
varoval jsem ho.
Tak jsem chtěl naplnit, co jsem sliboval.
Šestého dubna 1990
jsem vešel do toho obchodu Subway
a on řekl: „Tak ses umoudřil a chceš to zkusit, co?“
Já vytáhl z kapsy pistolový náboj,
položil ho na stůl a posunul ho k němu.
Začal se úplně třást. Byl vyděšený.
Šestkrát jsem ho střelil do hrudi.
A když padl,
vystřílel jsem zbytek.
Dvakrát jsem ho na zemi střelil zezadu do hlavy.
Často se sám sebe ptám,
jak jsem se dostal do takového stavu, že jsem to udělal.
Je to temné místo.
Být tak zlomený.
Budu za to platit navždy.
Kéž bych nikdy Johnovi život nevzal.
To si nezaslouží nikdo.
Proto jsem si dodnes neodpustil.
Lidi mi říkají, že musím jít dál, že si musím odpustit.
Není to tak lehké.
Ale čas vrátit nemůžu.
Můžu se teď jen snažit, aby můj život za něco stál,
abych byl přínosem.
Můj život byl…
plný frustrace a vln vzteku,
které mě vtahovaly stále hlouběji…
Proto chci říct pravdu.
Chci být přínosem a pomáhat lidem,
aby věděli, že ať byli zneužiti nebo znásilněni,
čímkoli si prošli,
musí se na někoho obrátit, dokud je někdo nevyslyší.
Jako desetiletý jsem neudělal nic, abych si to zasloužil.
A celou dobu jsem to dusil v sobě.
Neměl jsem to komu říct, neměl jsem kam jít,
Ale ta bolest se změnila v mou úlohu,
co pro mě nachystal Bůh.
Protože vím, že každý den, co jsem naživu,
a každý můj nádech
jsou důkazem toho, že zázraky se dějí.
Děkuju.
Amen!
Myslím, že je to příběh vykoupení.
Všichni můžeme být vykoupeni,
pokud se vydáme správným směrem.
Bylo to ohromné.
Dokážu se do Dalea vcítit,
protože jsem byl taky 28 let zavřený.
Za pokus o vraždu.
Ale nebyl jsem jako Dale.
Dale se poučil a našel si cestu k Bohu,
já ne. Já jsem pořád dělal problémy.
Myslím, že Dale je dobrý člověk.
Ví, o čem mluví.
Co mě propustili, dostalo se mi hodně požehnání
a hodně lidem se obměkčilo srdce,
za to jsem se od začátku modlil.
- Jo. - Takže Bůh mi pomáhá.
Za posledních pár měsíců
udělal Dale velký pokrok.
Získal si hodně lidí…
hlavně členy církve.
Jsou jím ohromeni,
když se zpovídá a vypraví jim svůj příběh.
Dale si získává lidi vždy…
kdykoli má příležitost s nimi mluvit.
Ahoj!
- Pojďte dál. - Jak se máte?
Docela dobře.
- Tohle je Dale. - Jak se vede?
Dale, tohle je můj vnuk, Shannon mladší.
- Jak se máš? - Jenny.
A Cheyenne.
Vážím si toho, že jste přišli.
Jo, dřív jsme neměli čas.
Nebudu se přetvařovat.
Můžeš se zeptat na cokoli,
zkusím odpovědět na všechno.
Přijal jsem to, kým jsem a čím jsem si prošel.
- Ale nikdy jsem… - Nic neskrývá.
…nebyl tak nesmělý, abych na něco neodpověděl.
Můžeme se zeptat jak?
Chceš vědět jak?
V deseti jsem byl pohlavně zneužitý,
o 11 let později jsem žil na ulici,
někdo mě chtěl vydírat do homosexuálního vztahu.
Řekl jsem mu: „Jsem teď v životě v takovém bodě,
že když to uděláš, zabiju tě.“
„Protože všechno, co mám,
je už jen má pověst,
dodržuju slovo a jsem slušný člověk.“
Takže…
Myslel si, že je to hra.
- Tak jsi ho zastřelil? - Jo.
Tu noc jsem vzal dva životy. Jeho i svůj.
Ale z milosti Boží jsem stále naživu.
Ne každý pochopí nebo přijme můj příběh,
protože na světě jsou dva typy lidí,
kterých se ostatní nejvíc bojí.
A to jsou vrazi a pedofilové.
A já jsem vrah.
- Tak rozkošné. - Rád jsem tě viděl.
Ale postupně, lidi, kteří si se mnou povídali
a slyšeli můj příběh, obvykle vidí, jaký jsem teď.
Díky, že jste přišli.
- Zase se zastavte. - Jo, kdykoli.
Co si o něm myslíš?
Hodně mluví.
Jo, celý život byl…
- ve vězení. - Je v pohodě.
Chce mluvit. Chce to všem říct,
aby věděli, jaký je.
Zdálo se, že se ve vězení hodně naučil.
Byl na drogách a měl to těžké.
A ten kluk mu taky ublížil.
Jo, asi bych udělal to samé.
Než došlo k té vraždě, žil jsem na ulici a potkal jsem Johna Zeltnera.
Věřil jsem Johnovi, poznal jsem ho.
Měl jsem ho za upřímného, dobrého kamaráda.
A pak mě chtěl vydírat do homosexuálního vztahu.
Řekl jsem mu: „Nemám pro co žít.“
„Jestli to uděláš, slibuju, že tě zabiju.“
Jestli tohle tvrdí dnes,
jestli věří, že to bylo oprávněné,
budu upřímný, je to problém.
Mám obavy…
že je společnost vystavena takovému iracionálnímu myšlení.
Nebudu nikoho nazývat lhářem,
protože nevím, co je pravda, ale řeknu tohle:
Pokud je ta informace…
vážně pravdivá,
mělo to být sděleno soudní porotě.
Takže upřímně, já bych tomu moc nevěřil.
Tvrdí, pokud se nemýlím, že ho vydírá…
někdo tím, že tvrdí…
že je gay.
Ano?
To je podle mě směšné.
Jestli někdo chce…
tvrdit, že můj životní styl je jiný, než doopravdy je,
je mi to fuk. Do toho.
Já vím, kdo jsem. Co mi to udělá?
Jak mi to ublíží? Ne?
Určitě nemám právo mu vzít život.
To je celkem extrémní. Ne, hodně extrémní.
A…
vážně iracionální.
Pan Sigler teď mění role.
Udělal ze sebe oběť.
A z Johna Zeltnera toho zlého.
Ale on není oběť.
Není žádná oběť.
Pokud je obětí něčeho, je pouze obětí svých vlastních činů.
Nikoho jiného.
Nikdo jiný nemůže za to, co se stalo. Tečka.
Až na něj.
Měl by si kleknout a neděkovat jen Bohu,
ale měl by klečet a děkovat společnosti za druhou šanci.
Chce, aby ho lidé pochopili.
Něco ti řeknu. Tu druhou šanci ti dává naše společnost.
Měl bys být vděčný a pokorný.
Zodpovědný za své činy.
Přestaň se vymlouvat, nemluv o tom a jdi dál.
A teď udělej, co je správné.
Nesvádím vinu na druhé. Jen říkám pravdu.
Beru plnou zodpovědnost, že jsem někomu vzal život…
ale zkuste pochopit, co mě k tomu dohnalo.
Nemyslel jsem jasně.
Neviděl jsem budoucnost, neviděl jsem život.
Viděl jsem jen trápení a bolest.
Nemohl jste udělat nic jiného? Než ho zabít?
To lidi nechápou, vždycky chtějí mluvit o tom,
co jste mohl udělat.
Po bitvě je každý generál.
Odhadovat, co jste mohl udělat, o třicet let později,
je pro mě ztráta času.
Nic to nevyřeší.
Johnovi to život nevrátí.
Lidi nechtějí pochopit,
jaká bolest a trápení vás dohnaly do stavu, že vezmete život.
Proč jste to lidem neřekl tehdy?
Proč bych to chtěl říkat?
Když jsem se snažil mluvit se svým právníkem a ostatními,
posmívali se mi.
Když jsem se poprvé sešel s právníkem, řekl mi:
„Co jsi zač? Největší idiot na světě?“
Soudní systém to taky nechce vědět.
Mí právníci to nechtěli vědět.
Tak proč bych se s tím svěřoval?
Měl jsem pocit, že to nemůže nikdo pochopit.
Bylo mi to fuk.
Už jsem chtěl konec.
Chtěl jsem umřít.
Máte odpor k homosexuálům, jste homofobní,
- nebo jak je vnímáte? - Ne.
Nezabil jsem ho, protože byl gay.
Nikdy jsem nebyl zatrpklý nebo homofobní.
Neměl jsem žádný…
problém s tím, že někdo žije jinak.
Protože já lidi nesoudím.
Věřím v homosexualitu?
Ne, je to opovrhování Bohem.
Protože tohle mi říkají zásady Božího slova.
To jsem se naučil.
Váš život je zatracený.
Ale nesoudím lidi kvůli tomu. Miluju je i navzdory tomu.
Takže ne, ani jako dítě, ani teď jsem nikdy lidi nesoudil.
Necítím k nikomu nenávist kvůli jejich víře nebo orientaci.
Nikdy.
Ale zdá se, že ostatní chtějí soudit mě,
protože jsem zabil gaye, dělají z toho zločin z nenávisti.
A tak to nebylo.
Nepochopil špatně vaše signály?
Moje signály se nedají pochopit špatně.
Není možné si špatně vyložit, jaký jsem.
To není možné.
Lidi si myslí, že možná je v tom něco víc,
o čem prostě neví,
že je to pro pár minut slávy,
nebo se možná…
snažím zakrýt něco jiného.
Ne, je to upřímné.
Tohle se přesně stalo, tohle je pravda.
Nevyprávím ten příběh teď, abych ho nějak pošpinil,
nebo se vymlouval a ospravedlňoval to,
co jsem udělal.
Je mi už jedno, co si lidé říkají a co si myslí.
Protože já znám pravdu.
Je to skvělá zástěrka,
protože člověk, který by mohl říct, jak to doopravdy bylo, je mrtvý.
Je celkem snadné hodit vinu na mrtvého,
který už nemůže předstoupit
a říct nám, jaký byl vážně vztah
mezi…
ním a Dalem Siglerem.
A i kdyby Sigler vážně říkal pravdu,
stejně to není důvod, někoho zabít.
Kvůli pokusu…
o homosexuální vztah?
No tak. Nechte toho.
JELIKOŽ BYL DALE PŮVODNĚ OBVINĚN Z PLÁNOVANÉ VRAŽDY,
ZMĚNA MOTIVU NEOVLIVŇUJE JEHO ROZSUDEK ANI PODMÍNKU
Otázkou teď asi je,
zda je horší, že byl John Zeltner zabit,
protože byl homosexuál
a prý vydíral Dalea Siglera?
Nebo by bylo horší, že Johna Zeltnera zabil,
protože chtěl peníze na další drogy a chlast?
Oba scénáře jsou dost ohavné.
Ať už to vysvětlujete jakkoli,
jednu věc to má společnou,
že John Zeltner je mrtvý.
V PRŮBĚHU NATÁČENÍ RODINA ZELTNERA O NOVÉM MOTIVU DALEA NEVĚDĚLA.
Netuším, jestli z toho má výčitky.
Doufám, že jo.
Snad každý den myslí na to, co mé rodině udělal.
Žádné odpuštění.
Nikdy mu neodpustím.
Nemůže říct ani udělat nic, co by mi bratra vrátilo.
Měl bych mu odpustit?
Ne.
Určitě ne.
Nezměnilo by se to, ani kdyby se napravil.
Pořád to cítím stejně.
Měli byste zaplatit za to, co jste udělali.
FOREST A JOHN HARLAN ZELTNEROVI ODMÍTAJÍ,
ŽE JE JEJICH BRATR ZA SVOU SMRT JAKKOLI ZODPOVĚDNÝ
STÁLE ZÁSADNĚ NESOUHLASÍ S ROZHODNUTÍM HO PROPUSTIT Z VĚZENÍ
Myslím, že každý, kdo byl aspoň chvíli prokurátorem, obhájcem či soudcem,
si někdy položil otázku:
„Co je spravedlivý trest za vraždu?“
A…
řeknu vám, že na to je velmi složité odpovědět.
Jsem spokojený s rozsudkem, který dostal on.
Bez ohledu na to, co lidi říkají,
třicet let ve vězení je dlouhá doba.
Dale strávil ve vězení skoro 60 procent svého života,
takže…
já jsem spokojený.
Ale ať to nepodělá.
TŘI MĚSÍCE PO PROPUŠTĚNÍ NA SVOBODU ZAČAL DALE PRACOVAT NA NEDALEKÉM RANČI
Řídit auto po 30 letech
je krásná věc.
Dlouho jsem čekal, než jsem si mohl…
pořídit vlastní auto a sám se zavést do práce.
Užívat si života, nechat si vítr foukat do vlasů
a pustit si k tomu rádio.
Prostě být volný.
O tom to vlastně je.
Těším se sem každý den,
protože je tu takové ticho, klid a mír.
Být ve vězení obklopený vším tím křikem a hulákáním…
je celkem frustrující.
Teď už to nemusím snášet a je to úleva.
Nic lepšího než týden tvrdé práce, přijít domů s plnou kapsou peněz,
dát si sprchu, sednout si, povečeřet s někým, koho máte rádi,
a mluvit o životě. Prostě si užívat života.
Bereme to za samozřejmost. Já to tak bral.
Teď je pro mě každá chvíle vzácná.
Už nějakou dobu jsem bydlela sama.
A i když mám ráda svoje soukromí,
je fajn mít někoho, s kým si můžu povídat a bavit se.
Užíváme si to.
Dozvídáme se o sobě a našich minulostech víc…
a prostě si tu užíváme.
To je moje ročenka ze střední.
- Tohle bylo… - To jsem se narodil.
- A? Co tím chceš říct? - 1967.
- Je to dobrý rok. - Aha.
Určitě jsi měla dobrej rok.
Máš tam fotku?
Jo.
- Nech toho! - Jo!
Přestaň.
Jo.
Pořád máme dobrý vztah.
Pořád se máme rádi,
taky máme svoje chvilky,
ale vždycky se udobříme.
Vážně chceš vidět…
moji fotku?
Jo, kde je?
Neřeknu.
Musíš mě najít.
Dale je uvnitř pořád velké dítě.
Někdy je trhlý.
Baví se a jen chce vyjádřit,
jak je šťastný.
A to umí jen jako velké dítě.
- Pořád nic? - Chceš mě zastavit,
- abych ji nenašel. - Ne.
- Ale jo. - Ne.
- To ne. - Jen tak plácám.
To jsi ty?
Jo.
Mami Carole, bylas krásná. Pořád jsi, ale bylas vážně krásná.
Děkuju.
Kdyby mi bylo 19 a chodil bych s tebou do školy,
pálil bych za tebou.
Bylas nádherná.
Moc hezká.
Vlastně jsem neznala moc detailů
ohledně té vraždy.
Pak jsme jednou seděli v obýváku
a zeptala jsem se ho na to.
Když mi řekl, co se stalo,
byla jsem celkem v šoku.
A pak mi to zlomilo srdce ještě víc,
protože…
jsem viděla, jak moc ho to bolí.
Takže jsem na něj nezměnila názor.
Ať se děje cokoli, budu tu pro něj.
Život je v tuto chvíli…
nádherný.
Když si řeknu, jak daleko jsem došel,
co jsem zažil…
nevěřil jsem, že ten den nastane.
Být v téhle chvíli a moct…
dýchat čerstvý vzduch a dívat se na mraky na obloze,
to je…
prostě krásný den.
Co je spravedlivý trest…
za vraždu?
Vím, že si tuhle šanci zasloužím.
Vím, že jsem si tu svobodu vysloužil.
Po 30 letech ve vězení…
jsem za to už zaplatil. Víc než dost.
Změnil jsem se.
Vyspěl jsem. Už jsem dospěl.
Takže ano, zasloužím si to.
Zasloužím si šanci jako kdokoli jiný.
ROK PO PROPUŠTĚNÍ NA SVOBODU ŽIJE DALE STÁLE S CAROLE,
ALE PLÁNUJE SE PŘESTĚHOVAT DO VLASTNÍHO
UŽ NEPRACUJE NA RANČI A HLEDÁ SI NOVOU PRÁCI
V PODMÍNCE ZŮSTANE PO ZBYTEK ŽIVOTA
Překlad titulků: Beata Krenželoková