GUDSTJÄNSTLOKAL
TIO VECKOR EFTER FRIGIVNINGEN
På väg till kyrkan.
Barn leker här ute.
Har kul.
Hur mår alla?
-Hur är det? -Bra.
-Kul att ses. -Detsamma.
-Läget? -Min son, Quentin.
-Hej. -Quentin, angenämt.
Nyligen lät min övervakare mig börja gå i kyrkan.
Jag har gått i sex veckor nu,
och det är en välsignelse för mig.
-Hej, Dale. -Kul att se dig. Hur är det?
-Flottiga händer. -Det är okej. Gud välsigne dig.
Jag har väntat länge på det här ögonblicket,
och de här människorna förstår det.
Fader, led mig till att fatta rätt beslut
och lär mig att använda min tid
för allas bästa och att stärka mitt liv.
DALE SIGLER HÄVDADE VID RÄTTEGÅNGEN ATT HAN MÖRDADE JOHN ZELTNER UNDER ETT RÅN
Jag tror att det vore lämpligt nu, Dale,
om du kommer fram och ger oss ditt vittnesbörd.
30 ÅR SENARE HÄVDAR HAN ATT HAN HADE ETT ANNAT MOTIV FÖR BROTTET
Jag vill bara säga att jag är tacksam för er alla
som har gett mig en chans.
Ni har öppnat era hjärtan, er kyrka och era liv för mig.
Jag var inte tillräckligt stark förrän för tre, fyra år sen
för att kunna gå vidare och erkänna vem och vad jag var.
Jag åtalades för mord 1990
och hamnade i dödscell i tre år
för att jag dödade nån som utpressade mig till ett homosexuellt förhållande.
Vissa lär tycka att jag inte borde få ta ett andetag till
efter att jag tog det livet.
Så för att jag är en mördare har jag inte rätt att säga sanningen?
Jag är inte orolig för de som vill spekulera,
för Guds barn kommer att förstå.
EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Det är viktigt att folk förstår
att vi alla har motgångar som vi går igenom i livet.
Den dagen jag tog det livet
tog jag mitt eget, för jag ville inte leva längre.
För jag var trött på att leva med smärtan.
I min barndom gick jag igenom några saker.
När jag blev antastad vid tio års ålder gav det mig men för livet.
Jag växte upp med den stigmatiseringen av att bli antastad. Det var svårt.
Det fick mig att ifrågasätta min sexualitet
och vem jag var, om jag verkligen är en man.
Det var som en katalysator för självförstörelse 11 år senare,
för jag flydde från mina demoner och min rädsla.
När jag kom till Texas började allt igen.
Tiden runt mordet var väldigt känslosam.
Jag var helt vilse.
Jag började injicera droger igen, metamfetamin, kokain.
Det var då jag träffade John.
Och vi blev nära vänner.
Han lät mig komma och duscha, ta en tupplur.
Jag berättade för honom om vad jag hade gått igenom
och varför jag bodde på gatan och om att ha blivit antastad vid tio år.
Med tiden
började jag lita på och lära känna John. Jag trodde att han var en riktigt god vän.
En kväll när jag kom hem till honom
tog jag en dusch och lade mig ner. Jag somnade.
När jag vaknade var han ovanpå mig. Jag knuffade bort honom
och sa: "Vad gör du?" Jag tog mina grejer,
och den där…
Den där rädslan från när jag var tio kom tillbaka.
Jag sa: "John, vi är vänner. Vad fick dig att tro att jag vill det här?"
Han sa till mig: "Om du inte går med på det
tänker jag säga till alla att du gjorde det ändå."
Jag har undertryckt allt i hela mitt liv, men jag nådde bristningsgränsen.
Jag blev vän med John
och sen försökte han utpressa mig till ett homosexuellt förhållande.
Jag sa till honom: "Jag har inget att leva för.
Om du gör det lovar jag att döda dig."
Och jag menade det av hela mitt hjärta, för jag brydde mig inte om mitt eget liv.
Två dagar efter att John försökte utnyttja mig
ringde han runt och sökte efter mig, och jag tog det som ett hot.
Att han skulle berätta för folk
att vi hade en sexuell relation, vilket var en lögn.
För jag må vara mycket, och jag må vara en mördare,
men jag har aldrig varit homosexuell.
Och jag bestämde mig för att kämpa emot och varna honom.
Jag tänkte göra det jag sa att jag skulle göra.
Den sjätte april 1990
gick jag in i Subway-restaurangen.
Och han sa: "Så du bestämde dig för att göra på mitt sätt?"
Jag tog fram pistolen ur fickan,
satte den på bordet och knuffade den mot honom,
och han började bokstavligen skaka. Han var livrädd.
Jag sköt honom sex gånger i bröstet.
När han sen föll
tömde jag resten av magasinet. Två gånger i bakhuvudet när han låg där.
Jag frågar ofta mig själv
hur jag lät mig hamna i den situationen, att jag skulle göra det.
Det är en mörk plats.
Att vara så trasig.
Jag kommer betala för det för alltid. Jag önskar att jag aldrig hade gjort det.
Ingen förtjänar det.
Det är därför jag inte har förlåtit mig själv.
Folk säger att jag måste komma över det och förlåta mig själv.
Det är inte lätt.
Men jag kan inte vrida tillbaka tiden.
Allt jag kan göra är att försöka ge tillbaka nu.
Mitt liv har varit
en plåga av vindar, frustrationer och tidvatten
som bara har dragit ut mig djupare…
Det är därför jag vill berätta och ge tillbaka.
Jag vill hjälpa andra och säga att om de blir antastade
eller utnyttjade, eller vad de än går igenom,
så måste de försöka nå nån tills de hör dig.
Jag gjorde inget som tioåring för att förtjäna att bli antastad,
men jag höll det inne hela livet.
Jag hade ingenstans att släppa det, ingenstans att ta vägen,
men den smärtan ledde till mitt syfte, till visionen som Gud har för mig.
Eftersom jag vet att varje dag jag lever och varje andetag jag tar
är bevis på att mirakel verkligen händer.
Tack.
-Amen! -Amen!
Det är en berättelse om frälsning,
och vi kan alla bli frälsta om vi går rätt väg.
Den är fantastisk.
Jag kan relatera till Dale,
för jag var själv inlåst i 28 år
efter ett mordförsök, men jag gjorde inte som Dale.
Dale blev klok och hittade Gud och allt det där,
men inte jag. Jag fortsatte att göra uppror.
Jag tror att Dale är en bra karl.
Han vet vad han pratar om.
Det har varit många välsignelser sen jag kom ut,
och många människors hjärtan har mjuknat,
och det är vad jag har hoppats på sen jag kom ut.
-Ja. -Så Gud har skapat en väg.
Under de senaste månaderna
har Dale gjort stora framsteg.
Han har vunnit många människors förtroende,
särskilt kyrkans medlemmar.
De blir bara så tagna av honom
när han berättar sin historia.
Dale vinner folks förtroende varje gång
han har möjlighet att prata med dem.
Hej!
-Kom in. -Hur är det med er?
Ganska bra.
-Det här är Dale. -Hur är det?
Dale, det här är mitt barnbarn, Shannon Junior.
-Hej, hur är det? -Jenny.
Och Cheyenne.
-Tack för att ni kom. -Jag har velat, jag har bara inte hunnit.
Jag spelar med öppna kort.
Det finns ingen fråga som jag inte vill besvara.
Jag står för den jag är och var jag kommer ifrån.
-En sak jag aldrig har varit -Inget att gömma.
är så blyg att jag inte svarar på en fråga.
Får vi fråga hur?
Vill du veta hur?
När jag var tio år blev jag antastad. Elva år senare, när jag bodde på gatan,
försökte nån utpressa mig till ett homosexuellt förhållande.
Jag sa till honom: "I den punkt i livet jag är nu…
Om du gör det, tänker jag döda dig."
Jag sa: "Allt jag har kvar är mitt rykte,
och att kunna hålla mitt ord och vara en anständig individ."
Han trodde det var en lek.
-Så du sköt honom? -Ja.
Den kvällen tog jag två liv. Hans och mitt.
Men det är genom Guds nåd som jag fortfarande lever.
Alla kommer inte förstå eller vara mottagliga,
för det finns två sorters människor som folk är räddast för,
och det är mördare och pedofiler. Och jag är en mördare.
-För mycket söthet. -Kul att se dig.
Men de som har pratat med mig och hört min historia
har kunnat se den jag är nu.
Tack för att ni kom.
-Hör av er. Kom förbi. -Ja, kom förbi när som helst.
-Vad tycker du om honom? -Han pratar mycket.
-Ja, han har ju suttit inlåst hela livet. -Han är okej.
Han vill berätta sin historia…
…så att alla vet vem han är.
Ja, han verkar ha lärt sig mycket i fängelset.
Han var på droger och hade det jobbigt.
Och killen gjorde också nåt för att skada honom.
Ja, jag skulle nog göra samma sak.
Innan mordet bodde jag på gatan. Och jag träffade John Zeltner.
Jag litade på John och lärde känna honom. Jag trodde att han var en riktigt god vän.
Sen försökte han utpressa mig till ett homosexuellt förhållande.
Jag sa till honom: "Jag har inget att leva för.
Om du gör det lovar jag att döda dig."
Om det är vad han tror nu och ändå tycker att det var motiverat,
ska jag vara ärlig. Jag har problem med det.
Jag är orolig för…
…att samhället utsätts för den typen av irrationell tankegång.
Jag tänker inte kalla nån lögnare,
för jag vet inte vad som är sant. Jag ska säga det här:
Den informationen, om den är sann och korrekt,
borde ha berättats för en jury.
Så för att vara ärlig skulle jag inte tro på det.
Han hävdar, om jag har förstått rätt, att han blev utpressad…
…av en individ som säger att han är bög.
Okej?
För mig låter det ganska löjligt.
Jag bryr mig inte om nån hävdar att min livsstil är nåt annat än den är.
Gör det bara. Jag vet vem jag är.
Vad ska det göra mig?
Hur ska det skada mig? Okej? Jag har inte rätt att döda dig för det.
Det är ganska extremt. Nej, det är väldigt extremt.
Och…
…det är irrationellt.
Mr Sigler vänder på rollerna.
Han har förvandlat sig till offret
och John Zeltner till skurk.
Och han är inget offer.
Om han är offer för nåt, är det för sig själv och sina handlingar.
Ingen annan.
Ingen i samhället kan klandras för det som hände. Punkt slut.
Förutom han själv.
Och du måste gå på knä och inte bara tacka din Gud,
utan samhället för att du får en andra chans.
Han pratar om hur folk måste förstå honom.
Låt mig säga nåt, kompis. Det är samhället som ger dig en andra chans.
Du måste vara tacksam och ödmjuk Du måste hållas ansvarig.
Sluta hitta på ursäkter, sluta prata om det och gå vidare.
Och gör nu det rätta.
Det handlar inte om att skylla ifrån mig, utan om att säga sanningen.
Jag tar fullt ansvar för livet jag tog…
…men försök att förstå varför det blev så.
Jag kunde inte se tydligt.
Jag såg ingen framtid. Jag såg inget liv.
Allt jag såg var plåga och smärta.
Fanns det inget annat du kunde ha gjort än att döda?
Det är vad folk inte förstår. De talar alltid om vad man kunde ha gjort.
Det är lätt att vara efterklok.
Det du antar att du kunde ha gjort 30 år senare är slöseri med tid för mig.
Det löser inte situationen. Det gör inte John levande igen.
Vad folk inte vill förstå är smärtan och plågan som tog dig till den punkten
där du kan ta ett liv.
Varför berättade du inte för folk då?
Varför skulle jag det?
De gånger jag försökte berätta för min advokat eller nån
blev det förlöjligat.
Första gången jag träffade min advokat sa han:
"Vad är du? Den största idioten i världen?"
Rättsväsendet vill inte veta.
Mina advokater ville inte veta.
Så varför skulle jag säga nåt?
För jag kände att ingen kunde förstå. Det spelade ingen roll för mig.
Jag ville bara ha det överstökat. Jag ville dö.
Ogillar du homosexuella män, eller är du homofob,
-eller vad tycker du om homosexuella? -Nej.
Jag dödade honom inte för att han var bög.
Jag har aldrig varit harmsen eller homofob
eller haft problem med andras val i livet.
För jag är inte fördömande.
Tror jag på homosexualitet? Nej, det är en styggelse för Gud.
Det är vad principerna i Guds ord säger mig. Det är vad de lär mig.
Men man döms till att leva det livet. Men jag dömer inte nån.
Jag älskar folk trots det.
Jag har aldrig varit fördömande.
Jag hatar inte nån för sin tro eller sin sexualitet.
Har aldrig gjort det.
Men andra verkar vilja döma mig
för att jag dödade en homosexuell och göra det till ett hatbrott.
Det handlade inte om det.
Kan han ha tolkat dina signaler fel?
Du kan inte tolka mina signaler fel.
Du kan inte feltolka den personen som jag var då.
Inte en chans.
Folk tror att det kanske finns nåt mer som vi inte vet,
eller att det bara är för fem minuters berömmelse,
eller kanske det här försöker täcka nåt annat, eller…
Nej, det här är äkta.
Det här är exakt vad som hände och sanningen.
Anledningen till att jag berättar det nu är inte att göra honom till skurk,
inte för att ha en ursäkt eller försöka rättfärdiga det jag gjort.
Jag bryr mig inte om vad folk säger, tänker eller ser längre.
För jag vet att det är sant.
Det är en perfekt undanflykt,
för den enda som faktiskt kan berätta för alla vad som hände är död.
Jag antar att det är lätt att lägga över ansvaret på en död man,
då han inte kan komma fram
och berätta vad det riktiga förhållandet
mellan Dale Sigler och honom var.
Och även om vi säger att Sigler talar sanning,
är det inte en anledning till att döda nån.
På grund av ett försök till ett homosexuell förhållande?
Kom igen. Lägg av.
DÅ DALE URSPRUNGLIGEN DÖMDES FÖR MORD
PÅVERKAR INTE DE ÄNDRADE MOTIVEN HANS DOM ELLER FRIGIVNINGSSTATUS
Jag antar att frågan blir
om det är värre att John Zeltner dödades
för att Dale Sigler påstod att han var homosexuell
och utpressade honom?
Eller är det värre att han dödade honom
för att han ville få pengar för mer droger och sprit?
Båda scenarier är ganska fällande.
Hur man än vill vrida och vända på det finns det en gemensam nämnare,
och det är att John Zeltner är död.
NÄR DETTA FILMADES KÄNDE FAMILJEN ZELTNER INTE TILL DALE SIGLERS ÄNDRADE MOTIV
Jag har ingen aning om han är ångerfull.
Jag hoppas det.
Jag hoppas han varje dag tänker på vad han gjort mot min familj.
Det är oförlåtligt.
Jag förlåter honom aldrig.
Han kan inte säga eller göra nåt för att få tillbaka min bror.
Borde jag förlåta honom?
Nej.
Inte alls.
Inte ens om jag trodde att han har förändrats.
Jag känner likadant.
Det man gjort borde man betala för.
FOREST OCH JOHN HARLAN ZELTNER FÖRKASTAR ALLA AV DALE SIGLERS FÖRSÖK
ATT KLANDRA DERAS BROR FÖR HANS MORD
DE STÄLLER SIG FORTFARANDE STARKT EMOT ATT HAN SLÄPPS FRI FRÅN FÄNGELSET
Jag tror att alla som har varit åklagare, försvarsadvokat eller domare
har ställt frågan:
"Vad är ett rättvist straff för mord?"
Och det är en svår fråga att svara på.
Jag är bekväm med domen han fick i det här fallet.
Oavsett vad folk säger är 30 års fängelse en lång tid.
Dale har tillbringat nästan 60 procent av sitt liv i fängelset,
så jag är okej med straffet.
Men han borde inte klanta sig igen.
TRE MÅNADER EFTER FRIGIVNINGEN LYCKADES DALE FÅ JOBB PÅ EN RANCH
Att köra bil efter 30 år är underbart.
Jag har väntat länge på att få sätta mig i min egen bil och kunna köra till jobbet
och bara njuta av livet, ha vinden i håret och radion på.
Bara vara fri. Det är vad livet handlar om.
Jag ser fram emot att komma hit varje dag, för det är lite tyst,
fridfullt, lugnt.
Att vara fast i fängelset med allt skrikande,
det var lite frustrerande,
men nu slipper man det, så det är en stor lättnad.
Inget går upp emot en hård veckas arbete, att komma hem med pengar i fickan
och ta en dusch, sätta sig ner och äta middag med nån man älskar,
och bara prata om livet. Bara njuta av livet.
Vi tar det för givet. Jag gjorde det.
Varje ögonblick är värdefullt för mig nu.
Jag har varit ensam ett tag nu.
Även om jag gillar att vara ifred
är det trevligt att ha nån annan att prata med och bara umgås med.
Så vi har kul.
Vi lär oss saker om våra förflutna och varandra
och bara njuter av det.
Det är min årsbok från high school.
-Jag fick den… -Det var när jag föddes.
-Och? Vad försöker du säga? -År 1967.
-Det är ett bra år. -Okej.
Du borde ha haft ett riktigt bra år då.
Är din bild i den?
Ja.
-Lägg av! -Jo!
Lägg av.
Jo.
Vårt förhållande är fortfarande bra.
Vi älskar fortfarande varandra. Vi har våra stunder,
men vi blir alltid sams.
Vill du verkligen se min bild?
Ja, var är den?
-Jag tänker inte berätta. -Ah.
Du måste hitta mig.
Dale är fortfarande ett stort barn.
Han kan vara fånig. Han har kul och vill uttrycka
den glädjen, och han kan bara göra det genom att vara ett stort barn.
-Har du inte hittat mig än? -Du försöker hindra mig
-från att se din bild. -Nej då.
-Jo, det gör du. -Nej då.
-Okej, men det verkar så.
Är det du?
Japp.
Momma Carole, du var vacker. Det är du fortfarande,
men du var så vacker.
Tack.
Om jag var 19 år och gick i skolan med dig hade jag jagat dig.
Åh!
-Du var ursnygg. -Åh…
Du var ursnygg.
Jag visste inte så många detaljer
om mordet förrän vi satt i vardagsrummet
och jag frågade honom om det.
När han berättade vad som hände blev jag lite chockerad.
Och sen brast mitt hjärta ännu mer,
för jag såg hur ont det gjorde.
Så jag ändrade inte min åsikt om hur jag kände för honom.
Oavsett vad som händer så har han mitt stöd.
Livet är ganska vackert just nu.
När man tänker på det, hur långt jag har kommit,
vad jag har genomgått…
Jag trodde aldrig det skulle ske.
Att vara i det här ögonblicket och bara kunna…
…andas den friska luften, titta på molnen på himlen…
Det är bara…
Det är en vacker dag.
Vad är ett rättvist straff för mord?
Jag vet att jag förtjänade den här möjligheten.
Jag vet att jag har förtjänat den här friheten.
Efter 30 års fängelse har jag betalat mitt pris. Mer än nog.
Jag har förändrats. Jag har vuxit och mognat.
Så jag förtjänar det här.
Jag förtjänar en chans, precis som alla andra.
ETT ÅR EFTER FRIGIVNINGEN BOR DALE FORTFARANDE MED CAROLE
MEN PLANERAR ATT SKAFFA ETT EGET HEM
HAN JOBBAR INTE PÅ RANCHEN LÄNGRE UTAN SÖKER ETT NYTT JOBB
HAN KOMMER ATT FÖRBLI VILLKORLIGT FRIGIVEN FÖR RESTEN AV LIVET
Undertexter: Borgir Ahlström