‎NOI ÎNCEPUTURI LA CAPELA COMUNITĂȚII
‎ZECE SĂPTĂMÂNI DUPĂ ELIBERARE
‎Intru în biserică.
‎Și micuții de aici se joacă.
‎Se distrează.
‎Ce mai faceți?
‎- Ce mai faci? ‎- Bine.
‎Mă bucur să te văd.
‎- Ce mai faci? ‎- Fiul meu, Quentin.
‎- Bună. ‎- Quentin, încântat.
‎De curând, agentul supraveghetor ‎mi-a permis să merg la biserică.
‎Vin deja de vreo șase săptămâni
‎și e o binecuvântare pentru mine.
‎- Bună, Dale. ‎- Salut! Ce faci, frate?
‎- Am mâini unsuroase. ‎- Nu-i nimic. Domnul să te binecuvânteze.
‎Am așteptat mult timp acest moment
‎și oamenii ăștia înțeleg asta.
‎Tată, îndrumă-mă să iau deciziile corecte,
‎și învață-mă să-mi folosesc timpul
‎pentru a realiza binele suprem
‎și să-mi întăresc viața.
‎LA PROCES, DALE SIGLER A PRETINS
‎CĂ L-A UCIS PE JOHN ZELTNER ‎ÎN TIMPUL UNUI JAF
‎Cred că ar fi potrivit acum, Dale,
‎să iei cuvântul ‎și să ne vorbești despre tine.
‎DUPĂ 30 DE ANI, EL PRETINDE
‎CĂ EXISTA UN ALT MOTIV ‎PENTRU COMITEREA CRIMEI
‎Vreau să spun că sunt recunoscător ‎fiecăruia dintre cei
‎care mi-ați oferit o șansă.
‎V-ați deschis inimile
‎și m-ați primit în biserica ‎și în viața voastră.
‎N-am fost suficient de puternic ‎până acum trei-patru ani
‎ca să recunosc cine și ce eram.
‎Am fost judecat ‎pentru crimă cu premeditare în 1990
‎și trei ani am așteptat execuția, ‎pentru că am luat viața cuiva
‎care a încercat să mă șantajeze ‎să avem o relație homosexuală.
‎Unii ar crede că nu merit să mai respir
‎din clipa în care i-am luat viața.
‎Pentru că sunt un criminal, ‎nu am dreptul să spun adevărul?
‎Nu mă îngrijorează ‎cei care vor face speculații
‎fiindcă fii Domnului vor înțelege.
‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎E important ca lumea să înțeleagă
‎că în decursul vieții ‎trecem prin încercări și suferințe.
‎În ziua în care am luat acea viață
‎o luam pe a mea, ‎pentru că nu mai voiam să trăiesc.
‎Mă săturasem să trăiesc cu acea durere.
‎În copilărie am pățit ceva.
‎La zece ani am fost molestat
‎și asta m-a marcat pe viață.
‎Creșteam deja stigmatizat ‎din cauza molestării. A fost greu.
‎Mă îndoiam de sexualitatea mea, ‎de cine eram, dacă eram bărbat?
‎A fost ca un catalizator
‎pentru autodistrugere 11 ani mai târziu,
‎pentru că fugeam ‎de demonii și de temerile mele.
‎Când am venit în Texas,
‎totul a reînceput.
‎La vremea crimei,
‎eram tulburat emoțional.
‎Eram pierdut.
‎Mă reapucasem de droguri intravenos, ‎metamfetamină, cocaină.
‎Atunci l-am cunoscut pe John.
‎Am devenit prieteni apropiați.
‎Mă lăsa să fac duș la el, ‎să trag un pui de somn.
‎Aveam încredere în el ‎și i-am destăinuit prin ce trecusem,
‎și de ce locuiam pe străzi, ‎că fusesem molestat la zece ani.
‎În timp, am căpătat încredere în John. ‎Ajunsesem să-l cunosc.
‎Părea un prieten bun și sincer.
‎În seara în care am venit la el,
‎am făcut un duș,
‎m-am întins, am adormit. M-am trezit ‎cu el peste mine și l-am dat jos.
‎„Ce faci, măi?” l-am întrebat. ‎Mi-am luat hainele
‎și acea...
‎teamă am resimțit-o
‎de pe când aveam zece ani.
‎I-am zis: „John, ne-am împrietenit. ‎Ce te face să crezi că aș vrea asta?”
‎Mi-a zis: „Dacă nu ești de acord,
‎voi spune tuturor că ai făcut-o.”
‎Ținusem în mine tot, toată viața, dar...
‎atunci am clacat.
‎Mă împrietenisem cu John,
‎și el a încercat să mă șantajeze ‎să avem o relație homosexuală.
‎I-am zis: „Nu mai am pentru ce trăi. ‎Dacă faci asta, jur că te omor.”
‎Și vorbeam din suflet, ‎pentru că nu-mi păsa nici de viața mea.
‎La două zile după ce John a încercat ‎să mă abuzeze
‎a început să mă caute la telefon.
‎M-am simțit amenințat că va spune lumii
‎că avem o relație sexuală, ‎adică o minciună.
‎Pot fi multe lucruri, ‎chiar și un criminal, un ucigaș,
‎dar n-am fost niciodată homosexual.
‎Și m-am hotărât să ripostez,
‎că îl avertizasem.
‎Și urma să fac ce spusesem că fac.
‎Pe 6 aprilie 1990
‎am intrat în acel Subway.
‎El a zis: „Deci te-ai răzgândit ‎și faci cum ți-am propus?”
‎Am scos pistolul din buzunar,
‎l-am pus pe tejghea ‎și l-am împins până în fața lui,
‎iar el a început să tremure. Era îngrozit.
‎L-am împușcat de șase ori în piept.
‎Când a căzut,
‎am golit încărcătorul.
‎L-am împușcat de două ori în ceafă ‎când era deja jos.
‎Mă întreb de multe ori
‎cum de ajunsesem în acea situație, ‎încât să fac una ca asta.
‎E un loc sumbru.
‎Să fii atât de deraiat.
‎Voi plăti veșnic asta. ‎Aș vrea să nu-i fi luat viața lui John.
‎Nimeni nu merită asta.
‎De asta nu m-am iertat până azi.
‎Mi se spune să depășesc momentul. ‎Să mă iert.
‎Nu e ușor.
‎Dar nu pot da timpul înapoi.
‎Pot doar să fac ca viața mea să conteze, ‎să ofer ceva societății.
‎Viața mea a fost...
‎o furtună de vânturi, valuri și frustrări,
‎care m-a tras tot mai la fund...
‎De asta vreau să povestesc, să ofer ceva.
‎Vreau să-i ajut pe alții, ‎să știe că molestarea,
‎abuzul sau când se confruntă cu ceva,
‎trebuie să povestești cuiva ‎care să te înțeleagă.
‎N-am făcut nimic la zece ani ‎ca să merit să fiu molestat,
‎dar am păstrat taina toată viața.
‎Nu aveam cui spune, la cine să merg,
‎iar prin acea durere mi-am aflat scopul,
‎viziunea Domnului pentru mine.
‎Știu că fiecare zi din viața mea,
‎și fiecare răsuflare
‎e dovada vie că există miracole.
‎Mulțumesc.
‎Amin!
‎Cred că e o poveste despre mântuire,
‎cum că toți putem fi mântuiți, ‎dacă o luăm pe calea cea bună.
‎Mi s-a părut grozav.
‎Îl înțeleg foarte bine pe Dale,
‎că și eu am fost închis
‎28 de ani întregi
‎pentru tentativă de crimă,
‎dar n-am făcut ca Dale.
‎Dale s-a deșteptat, l-a găsit pe Dumnezeu, ‎iar eu, nu. Eu mă tot revoltam.
‎Cred că Dale e un om bun.
‎Știe despre ce vorbește.
‎Am avut parte de multe binecuvântări ‎de când am ieșit,
‎și am înmuiat multe inimi,
‎și numai pentru asta mă rog ‎de când am ieșit.
‎- Da. ‎- Deci Dumnezeu a făcut o cale.
‎În ultimele câteva luni,
‎Dale a progresat mult.
‎A cucerit mulți oameni,
‎mai ales dintre enoriași.
‎Sunt impresionați de el
‎când vorbește și își spune povestea.
‎Dale îi cucerește pe mulți
‎de câte ori are ocazia să vorbească cu ei.
‎Bună!
‎- Intrați! ‎- Ce mai faceți?
‎Binișor.
‎- El e Dale. ‎- Ce mai faci?
‎Dale, el e nepotul meu, Shannon Junior.
‎- Ce mai faci? ‎- Jenny.
‎Și Cheyenne.
‎- Mulțumesc că ați venit. ‎- Am tot vrut, dar am fost ocupat.
‎La mine, ce vezi, aia e.
‎Puteți întreba orice,
‎că vă răspund.
‎Știu cine sunt, ce sunt și ce trecut am.
‎- N-am fost... ‎- N-are nimic de ascuns.
‎...vreodată atât de rușinat, ‎încât să nu răspund la o întrebare.
‎Ne spui cum?
‎Vreți să știți cum?
‎Când aveam zece ani, am fost molestat,
‎și după 11 ani, trăiam pe străzi,
‎și cineva a încercat să mă șantajeze ‎să am o relație homosexuală.
‎I-am spus: ‎„La acest moment al vieții mele,
‎dacă faci asta, te omor.
‎Pentru că tot ce mai am
‎e doar reputația mea,
‎să mă țin de cuvânt și să fiu om decent”,
‎știți?
‎El a crezut că e un joc.
‎- Și l-ai împușcat? ‎- Da.
‎Atunci am luat două vieți. A lui și a mea.
‎Trăiesc doar prin grația divină.
‎Nu toți vor înțelege ‎sau vor fi receptivi la povestea mea,
‎pentru că sunt două categorii de oameni ‎de care lumea e îngrozită.
‎Ucigașii și pedofilii. ‎Și eu sunt un ucigaș.
‎- E prea drăgălaș! ‎- Mă bucur să te văd.
‎Dar, treptat, cine vorbește cu mine,
‎conversează cu mine, îmi aude povestea, ‎în general, vede ce fel de om sunt acum.
‎Mersi că ați venit.
‎- Să mai treceți pe aici! ‎- Da, veniți oricând.
‎Ce zici de el?
‎Vorbește mult.
‎Adică, a fost închis
‎- ...toată viața. ‎- Nu, e OK.
‎Va vorbi, va spune tuturor povestea lui,
‎ca toți să știe cine e.
‎Pare că a învățat multe în închisoare.
‎Era drogat și trecea ‎printr-o perioadă grea.
‎Și tipul ăla l-a rănit pe el.
‎Da, poate că și eu aș proceda la fel.
‎Înainte de crimă, locuiam pe străzi ‎și l-am cunoscut pe John Zeltner.
‎Aveam încredere în el, îl cunoșteam.
‎Credeam că e un bun amic foarte sincer.
‎Apoi a încercat să mă șantajeze ‎să avem o relație homosexuală.
‎I-am spus că nu am pentru ce trăi.
‎I-am zis: „Dacă faci asta, ‎jur că te omor.”
‎Dacă spune că asta crede azi
‎și încă crede că avea justificare, ‎vă spun sincer, am probleme.
‎Îmi fac griji
‎că societatea e expusă ‎la acest mod de gândire irațional.
‎N-o să spun că minte,
‎pentru că nu știu dacă e adevărat. ‎Spun doar atât.
‎Dacă acea informație
‎e adevărată, corectă,
‎ar fi trebuit spusă unui juriu.
‎Voi fi sincer cu voi.
‎Nu l-aș crede pe cuvânt.
‎Pretinde, dacă nu mă înșel, ‎că a fost șantajat
‎de un individ care ar fi spus
‎că el e gay.
‎Da?
‎Mie mi se pare ridicol.
‎Dacă cineva vrea să pretindă
‎că viața mea e altfel ‎decât este de fapt, nu-mi pasă.
‎„Dă-i drumul! Eu știu cine sunt.
‎Ce-o să-mi facă asta?
‎Cum mă va afecta? Da? ‎Dar tot nu am dreptul să-ți iau viața.”
‎E prea extrem. E foarte extrem.
‎Și...
‎e chiar irațional.
‎Dl Sigler inversează acum rolurile.
‎Pretinde că el e victima,
‎iar John Zeltner e răufăcătorul.
‎Iar el nu e o victimă. ‎El nu este o victimă.
‎Dacă e victima cuiva, e a lui însuși ‎și a acțiunilor sale. A nimănui altcuiva.
‎Nimeni din societate nu e de vină ‎pentru ce s-a întâmplat. Punct. Doar el.
‎Trebuie să te pui în genunchi ‎și să-i mulțumești nu doar Domnului,
‎ci societății, ‎pentru că ți-a mai dat o șansă.
‎Zice că lumea trebuie să-l înțeleagă.
‎Să-ți spun ceva, amice: ‎„Societatea îți dă a doua șansă.
‎Ar trebui să fii recunoscător, ‎să fii umil, să-ți asumi faptele.
‎Nu mai inventa scuze, ‎lasă discuțiile, mergi înainte
‎și acum procedează corect.”
‎Nu dau vina pe el. Spun adevărul.
‎Îmi asum răspunderea ‎pentru viața pe care am luat-o,
‎dar încercați să înțelegeți ‎cum am ajuns acolo.
‎Nu vedeam clar.
‎Nu vedeam un viitor. Nu vedeam o viață.
‎Vedeam doar chinul și durerea.
‎Nu puteai să faci altceva, ‎în loc să-l omori?
‎Asta nu înțeleg oamenii. Vor să vorbească ‎mereu despre ce aș fi putut face.
‎Faptele s-au petrecut deja.
‎Să discut ce aș fi putut face ‎și conjunctura, după 30 de ani,
‎mi se pare o pierdere de vreme.
‎Nu rezolvă situația.
‎Nu-l aduce înapoi pe John.
‎Ce nu vrea lumea să înțeleagă
‎e durerea și chinul care te duc ‎în punctul în care iei o viață.
‎De ce n-ai spus asta atunci?
‎De ce să le fi spus?
‎Pe vremea când am vrut ‎să spun avocatului meu și lumii,
‎parcă râdeau de mine.
‎Mi s-a spus prima dată ‎când mi-am cunoscut avocatul:
‎„Ce, ești cel mai mare tâmpit din lume?”
‎Sistemul judiciar nu vrea să știe.
‎Avocații mei nu voiau să știe.
‎De ce să fi spus cuiva?
‎Simțeam că nimeni nu avea să înțeleagă.
‎Nu-mi păsa.
‎Voiam să se termine.
‎Voiam să mor.
‎Ai resentimente față de gay, ești homofob?
‎Ce părere ai despre gay?
‎Nu.
‎Nu l-am ucis pentru că era gay.
‎Niciodată nu i-am urât pe gay, ‎n-am fost homofob,
‎n-am avut niciodată o problemă ‎cu alegerile de viață ale altora.
‎Pentru că nu judec oamenii.
‎Cred în homosexualitate? ‎Nu, cred că e ofensă adusă lui Dumnezeu.
‎Asta îmi spun principiile lui Dumnezeu?
‎Asta mă învață.
‎Ești condamnat să duci acea viață.
‎Dar eu nu judec oamenii. ‎Îi iubesc în ciuda acestui fapt.
‎De mic și până în prezent, nu judec lumea. ‎Nu urăsc pe nimeni pentru credința lor
‎pentru sexualitatea lor.
‎N-am făcut-o niciodată.
‎Dar se pare că unii mă judecă ‎pentru că am ucis un homosexual,
‎făcând din asta o crimă din ură. ‎Nu era vorba de asta.
‎Te-o fi înțeles greșit?
‎Nu avea cum ‎să-mi interpreteze greșit semnalele.
‎Nu putea să înțeleagă greșit ‎ce fel de om eram.
‎Nu avea cum.
‎Lumea crede că poate mai e ceva ascuns,
‎despre care nu se știe,
‎poate că am făcut-o pentru faimă,
‎sau poate
‎încerc să ascund altceva...
‎Nu. Ăsta e adevărul.
‎Exact asta s-a întâmplat ‎și ăsta e adevărul.
‎Spun povestea acum, ‎nu pentru ca el să pară un om rău,
‎nu ca să-mi caut o scuză, ‎nu ca să încerc să justific ce am făcut.
‎Nu-mi mai pasă ce spune, ce gândește ‎sau cum vede lumea lucrurile.
‎Pentru că eu știu că e adevărat.
‎E acoperirea perfectă,
‎pentru că persoana care ar putea spune ‎ce s-a întâmplat, e moartă.
‎E ușor să dai vina pe cineva mort
‎când el nu poate mărturisi
‎să ne spună ce fel de relație a fost
‎între Dale Sigler și el.
‎Chiar dacă Sigler ar spune adevărul aici,
‎ăsta nu e un motiv justificat ‎să ucizi pe cineva.
‎Pentru că a dorit o legătură homosexuală?
‎Să fim serioși!
‎DATORITĂ FAPTULUI CĂ DALE A FOST CONDAMNAT ‎INIȚIAL PENTRU CRIMĂ CU PREMEDITARE,
‎SCHIMBAREA MOTIVULUI ‎NU AFECTEAZĂ CONDAMNAREA
‎SAU STATUTUL ELIBERĂRII CONDIȚIONATE
‎Cred că întrebarea devine:
‎e mai grav faptul ‎că John Zeltner a fost ucis
‎fiindcă Dale Sigler pretinde ‎că acesta era un homosexual
‎care îl șantaja pe Dale Sigler,
‎sau e mai rău faptul ‎că l-a ucis pe John Zeltner
‎pentru că voia bani
‎pentru droguri și băutură?
‎Oricare scenariu e de condamnat, ‎după părerea mea.
‎Orice interpretare ai vrea să-i dai,
‎un lucru rămâne comun
‎și anume faptul că John Zeltner e mort.
‎LA MOMENTUL FILMĂRILOR, ‎FAMILIA ZELTNER NU AFLASE
‎DE MOTIVUL REVIZUIT AL LUI DALE SIGLER
‎Nu știam dacă îi pare rău.
‎Sper că da.
‎Și sper să se gândească toată viața ‎ce a făcut familiei mele.
‎Nu există iertare.
‎Nu-l voi ierta niciodată.
‎Nu are ce să facă, ce să spună ‎ca să-mi readucă fratele.
‎Ar trebui să-l iert?
‎Nu.
‎Deloc.
‎Nu s-ar schimba nimic, ‎chiar dacă s-ar îndrepta.
‎Aș simți la fel.
‎Pentru ce ai făcut înainte, ‎ar trebui să plătești.
‎FOREST ȘI JOHN ZELTNER RESPING ‎ORICE ÎNCERCARE A LUI DALE SIGLER
‎DE A DA VINA PE FRATELE LOR ‎PENTRU CRIMA COMISĂ
‎EI SE OPUN FERM DECIZIEI ‎DE ELIBERARE A LUI DIN ÎNCHISOARE
‎Cred că oricine a fost procuror, ‎avocat al apărării sau judecător
‎o perioadă oarecare
‎și-a pus întrebarea:
‎„Care e pedeapsa corectă pentru crimă?”
‎Și…
‎vă spun că e foarte greu ‎de răspuns la asta.
‎Sunt mulțumit de pedeapsa ‎pe care a primit-o în acest caz.
‎Orice ar spune lumea,
‎30 de ani în pușcărie ‎e un timp foarte îndelungat.
‎Practic, Dale și-a petrecut ‎aproape 60% din viață în închisoare,
‎așa că
‎sunt mulțumit de pedeapsă.
‎Ar face bine să nu mai greșească.
‎LA TREI LUNI DUPĂ ELIBERARE,
‎DALE A GĂSIT DE LUCRU ‎LA O FERMĂ DIN APROPIERE
‎Să conduc după 30 de ani,
‎e ceva minunat.
‎Am așteptat mult timp
‎să pot să fiu în mașina mea, ‎să mă duc cu mașina la muncă
‎și să mă bucur de viață, ‎să-mi bată vântul prin păr,
‎ascultând radioul.
‎Să fiu liber.
‎Asta contează.
‎Abia aștept să vin zilnic aici,
‎fiindcă e liniște,
‎pace, seninătate.
‎Să fii nevoit să stai în pușcărie, ‎cu zbierete și urlete
‎e cam frustrant,
‎dar acum nu mai ai de-a face cu asta ‎și e o mare ușurare.
‎E incomparabil ca după o săptămână ‎de muncă, să aduci bani acasă,
‎să faci duș, ‎să stai la masă cu cineva drag,
‎și să povestești despre viață. ‎Să te bucuri de viață.
‎O luăm ca pe un bun dat. Eu așa am făcut.
‎Acum fiecare moment e prețios pentru mine.
‎Am fost singură de ceva timp.
‎Deși țin la intimitatea mea,
‎e bine să ai pe cineva ‎cu care să vorbești și să petreci timp.
‎Ne simțim bine.
‎Învățăm despre trecutul nostru, ‎unul despre celălalt
‎și ne bucurăm. Ne bucurăm de asta.
‎E albumul promoției mele din liceu.
‎- Asta a fost... ‎- Când m-am născut eu.
‎- Și? Ce vrei să spui? ‎- În 1967.
‎- E un an bun. ‎- Bine.
‎Cred că ai avut un an bun.
‎Poza ta e acolo?
‎Da.
‎- Termină! ‎- Da!
‎Termină!
‎Da.
‎Relația noastră e încă bună.
‎Încă ne iubim,
‎dar avem momente,
‎dar ne pupăm și ne împăcăm mereu.
‎Chiar vrei să vezi
‎poza mea?
‎Da, unde e?
‎Nu-ți zic.
‎Găsește-mă singur.
‎Dale încă are suflet de copil.
‎Uneori se prostește.
‎Se distrează și vrea să-și exprime
‎acea bucurie și o poate face ‎doar ca un copil mare.
‎- Tot nu m-ai găsit? ‎ - Încerci să mă oprești
‎- ...să-ți găsesc poza? ‎- Nu.
‎- Ba da. ‎- Ba nu.
‎- Bine, doar spun.
‎Tu ești asta?
‎Da.
‎Mama Carole, erai frumoasă! ‎Încă ești frumoasă, dar erai frumoasă.
‎Mulțumesc.
‎Dacă aveam 19 ani ‎și eram la școală cu tine,
‎te-aș fi curtat.
‎Erai superbă.
‎Nu știam prea multe detalii
‎despre crimă,
‎până când stăteam în sufragerie
‎și l-am întrebat despre asta.
‎Când mi-a spus ce s-a întâmplat, ‎am fost puțin șocată.
‎Apoi inima mi s-a frânt și mai tare
‎pentru că...
‎vedeam cât suferă el.
‎Nu mi-a schimbat părerea despre el.
‎Orice-ar fi, sunt de partea lui.
‎Viața în acest moment e... minunată.
‎Când mă gândesc în urmă ‎și cum am evoluat,
‎prin câte am trecut,
‎nu mi-aș fi imaginat această zi.
‎Să fiu acum aici și să pot...
‎mirosi aerul proaspăt, ‎să privesc norii pe cer,
‎e pur și simplu... o zi minunată.
‎Care e pedeapsa corectă pentru crimă?
‎Știu că meritam această șansă.
‎Știu că mi-am câștigat această libertate.
‎După 30 de ani de închisoare,
‎am plătit prețul. Arhisuficient.
‎M-am schimbat. Am crescut. M-am maturizat.
‎Deci, da, merit asta.
‎Merit o șansă, ca oricine altcineva.
‎LA UN AN DUPĂ ELIBERAREA DIN ÎNCHISOARE ‎DALE SIGLER ÎNCĂ LOCUIEȘTE CU CAROLE,
‎DAR PLĂNUIEȘTE SĂ SE MUTE LA CASA LUI
‎NU MAI LUCREAZĂ LA FERMĂ ‎ȘI ÎȘI CAUTĂ O SLUJBĂ
‎VA RĂMÂNE ELIBERAT CONDIȚIONAT ‎TOT RESTUL VIEȚII
‎Subtitrarea: Bogdan DeLia