‎Care e pedeapsa corectă
‎pentru crimă?
‎Acum 30 de ani, am ucis un om.
‎Pentru acea crimă, ‎am fost condamnat la moarte.
‎DE LA REINTRODUCEREA PEDEPSEI CU MOARTEA, ‎ÎN 1976, PESTE 1.100 DE OAMENI
‎AU FOST CONDAMNAȚI LA MOARTE ‎PENTRU CRIMĂ, ÎN TEXAS.
‎PESTE 270 DIN ACESTE SENTINȚE ‎AU FOST COMUTATE SAU REVOCATE,
‎DAR NUMAI ȘAPTE CONDAMNAȚI LA MOARTE ‎AU IEȘIT LIBERI DIN ÎNCHISORILE TEXANE
‎ACEASTA E POVESTEA DEȚINUTULUI #999005 ‎CONDAMNAT LA MOARTE ȘI AȘTEPTÂND EXECUȚIA
‎Dacă aș fi fost executat, aș fi meritat-o.
‎Dar Dumnezeu, cred, avea un plan ‎mai mare și un scop pentru mine.
‎Unii vor spune: ‎„Trebuia să mori. Nu meriți.”
‎Dar Dumnezeu îmi e judecător și juriu.
‎Rog lumea: „Dați-mi o șansă.
‎Deschideți-vă sufletul.
‎Lăsați prejudecățile.
‎Sunt un miracol în viață, ‎fie că acceptați sau nu.
‎Asta nu mi-o puteți lua.”
‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎COMITATUL BRAZORIA, TEXAS
‎UNITATEA WAYNE SCOTT ‎PENITENCIAR ÎN TEXAS
‎ÎN 1991, DALE SIGLER ‎A FOST CONDAMNAT LA MOARTE
‎PENTRU ÎMPUȘCAREA MORTALĂ ‎A LUI JOHN ZELTNER
‎Bine, voi sta puțin mai sus în scaun.
‎Așa e bine?
‎Dale, mă vezi aici?
‎Da.
‎A PETRECUT 27 DE ANI ȘI CINCI LUNI ‎ÎN ÎNCHISOARE
‎Mă numesc Dale Wayne Sigler.
‎M-am născut
‎pe 10 mai, 1967.
‎M-am născut în Danville, Illinois.
‎Ca să înțelegeți întreaga poveste, ‎trebuie să înțelegeți
‎de unde a început totul.
‎Mama avea doi fii ‎când s-a căsătorit prima dată.
‎Tatăl meu a cunoscut-o ‎când ea o ducea foarte greu.
‎A rămas gravidă prima dată la 15 ani.
‎Mama era o copilă care încerca ‎să-și dea seama de rostul ei în viață.
‎Un copil cu copii.
‎Tatăl meu și-a pierdut slujba.
‎A devenit…
‎foarte descurajat, foarte frustrat.
‎Și devenise violent,
‎și toate se revărsau asupra copiilor ‎și mamei mele.
‎Am văzut-o pe mama ‎bătută atât de rău de către tata,
‎încât avea ochii vineți,
‎buza spartă,
‎se culca cu un cuțit de măcelar sub pernă.
‎Pentru că se temea că...
‎fie...
‎fie ea,
‎fie unul dintre noi, copiii,
‎puteam fi grav răniți.
‎CÂND SIGLER AVEA 12 ANI, ‎PĂRINȚII LUI S-AU DESPĂRȚIT
‎RESTUL COPILĂRIEI A PETRECUT-O ‎CU MAMA ȘI FRAȚII SĂI
‎MUTÂNDU-SE ÎN MULTE STATE
‎În copilărie s-au petrecut lucruri
‎care m-au traumatizat ‎pentru majoritatea vieții.
‎La zece ani, am fost molestat ‎de cineva din familie.
‎Asta am ținut în suflet toată viața.
‎Și nu puteam vorbi cu nimeni.
‎De câte ori am încercat,
‎am fost respins.
‎Odată, am încercat să vorbesc cu mama ‎despre ce pățisem copil fiind,
‎și ea n-a făcut față gravității faptelor, ‎care au copleșit-o.
‎S-a dus în camera ei și a închis ușa.
‎La acea vreme,
‎mă măcina lucrul ăsta.
‎Din acel moment,
‎totul s-a dus în jos.
‎CA ADOLESCENT, SIGLER A ALUNECAT PE PANTA ‎DROGURILOR ȘI A INFRACȚIUNILOR MĂRUNTE
‎LA 20 DE ANI, TRĂIA SINGUR ‎PE STRĂZILE TEXASULUI
‎Când m-am mutat în Texas,
‎iar m-am apucat de droguri și prostii.
‎Eram dependent de cocaină, ‎metamfetamină intravenos.
‎Fumam ‎speed, ‎beam,
‎stăteam pe străzi, ‎jefuiam, furam, tâlhăream.
‎Făceam orice ca să supraviețuiesc.
‎Părea că viața mi se terminase ‎și, la acea vreme, am zis diavolului:
‎„Fă ce vrei cu mine. Să văd ce poți, ‎diavole, că lui Dumnezeu nu-i pasă.”
‎În ziua în care am intrat în bufetul ‎Subway sandwich s-au schimbat multe.
‎SECȚIA DE POLIȚIE ARLINGTON
‎UN SUSPECT BĂRBAT ALB ‎A INTRAT ÎN SUBWAY SANDWICH SHOP
‎ȘI L-A JEFUIT PE VÂNZĂTORUL ‎JOHN WILLIAM ZELTNER JR.
‎DE APROXIMATIV 400 DE DOLARI
‎Am intrat,
‎și i-am zis: „Ridică-te și golește casa.”
‎I-am zis să bage banii într-o geantă.
‎Era foarte speriat ‎și a fugit în camera din spate.
‎Când a fugit într-acolo, m-am dus după el.
‎Când s-a întors, l-am împușcat. ‎De șase ori, în piept.
‎VÂNZĂTORUL JOHN ZELTNER A MURIT PE LOC
‎SIGLER A FUGIT CU 400 DE DOLARI ‎DIN CASA DE MARCAT.
‎I-am luat viața lui John în mod egoist.
‎Mereu voi purta această durere în suflet,
‎că l-am luat de lângă familie.
‎Vreau doar să spun ‎dnei Zeltner și familiei ei,
‎că îmi cer iertare
‎din suflet, cu toată inima.
‎Mă numesc Tommy Lenoir.
‎În 1990 eram detectiv la Omucideri, ‎în Poliția Arlington.
‎Am rezolvat multe crime în 26 de ani, ‎la Omucideri,
‎AGENT DE INVESTIGAȚIE
‎dar nu pot uita
‎asemenea cazuri
‎care sunt atât de lipsite de noimă
‎și de brutale.
‎Acum suntem la locul faptei, la Subway,
‎unde a avut loc crima,
‎în aprilie, 1990.
‎Când am intrat în Subway, ‎victima zăcea într-o baltă de sânge,
‎în biroul din spatele ‎bufetului de sandvișuri.
‎Faptul că a avut loc o crimă ‎în timpul unui jaf,
‎nu e neobișnuit.
‎Vedem asta tot timpul.
‎Dar brutalitatea acestui caz,
‎care părea să fost o execuție a victimei,
‎l-a făcut ieșit din comun.
‎Asta l-a plasat pe un alt nivel ‎față de alte cazuri similare.
‎A fost exagerat.
‎A tras mai multe focuri decât era necesar.
‎Deja îl împușcase ca un laș. ‎L-a împușcat în spate.
‎Apoi, când a căzut la pământ, ‎neajutorat, probabil pe moarte,
‎a mai tras.
‎Asta înseamnă că a exagerat.
‎E cineva căruia
‎îi place ce face.
‎Îți dai seama că se bucură de durerea ‎și suferința pe care o provoacă.
‎LA ȘASE ZILE DUPĂ UCIDEREA LUI ZELTNER, ‎POLIȚIA L-A ARESTAT PE SIGLER
‎CA URMARE A PONTULUI ‎DAT DE UN AMIC AL LUI,
‎SIGLER A RECUNOSCUT IMEDIAT ‎JAFUL ȘI CRIMA
‎ÎN 1991, GREG MILLER LUCRA ‎ÎN ECHIPA CARE L-A ACUZAT PE SIGLER
‎Imediat ce m-am ocupat de caz ‎am fost convins
‎că adevărata problemă ‎și lupta reală în acest caz va fi
‎care e pedeapsa potrivită ‎pentru Dale Sigler?
‎La acea vreme părea potrivit ‎să cerem pedeapsa cu moartea,
‎pentru că dacă am fi renunțat la ea, ‎exista șansa ca el
‎să fie eliberat condiționat peste 15 ani.
‎Și nu credeam că ajunge atâta detenție.
‎Toate crimele sunt rele.
‎Nu există o crimă bună,
‎PROCUROR
‎dar faptele și circumstanțele cazului ‎erau odioase, după părerea mea.
‎John Zelter, la momentul uciderii,
‎urma să împlinească 31 de ani ‎peste trei-patru săptămâni.
‎Managerul cu care am vorbit
‎și colegii de muncă cu care am vorbit ‎despre John Zeltner
‎l-au descris ca un angajat harnic, ‎un tânăr cumsecade.
‎Dale Sigler știa ‎că John Zeltner urma să fie
‎la bufetul de sandvișuri Subway, ‎singur în tură,
‎dar el a ales acel bufet Subway,
‎și el a ales să jefuiască ‎pe cineva care-l cunoștea.
‎PROCESUL CONTINUĂ ‎ÎN CAZUL CRIMEI DE LA SUBWAY
‎SIGLER A SPUS AMICILOR ‎CĂ ÎL CUNOȘTEA PE ZELTNER ȘI NU-L PLĂCEA
‎MENȚIONEAZĂ O DECLARAȚIE DUPĂ AREST
‎Dale Sigler a intrat ‎în bufetul de sandvișuri, s-a așezat,
‎a vorbit cu John Zeltner,
‎a luat o țigară de la John Zeltner.
‎Au vorbit de una-alta.
‎După doar câteva minute,
‎l-a executat scurt
‎pentru banii din casa de marcat.
‎După părerea mea, e cu sânge-rece.
‎Cred că Dale, în starea în care era,
‎când a intrat s-a gândit ‎să nu lase martori.
‎Iar Dale știa că John Zeltner ‎îl putea identifica
‎și putea spune poliției la cinci minute ‎după ce ar fi plecat din acel bufet:
‎„Tipul care m-a jefuit,
‎e un tip pe care-l cunosc, ‎pe nume Dale Sigler.”
‎Uneori, cea mai simplă explicație
‎e, de fapt, cea mai bună.
‎PE 1 MARTIE 1991, ‎SIGLER A FOST GĂSIT VINOVAT
‎DE UCIDEREA CU PREMEDITARE ‎A LUI JOHN ZELTNER
‎UCIGAȘUL E CONDAMNAT LA MOARTE
‎PISTOLARUL DE LA SUBWAY, ‎CALM ÎN TIMPUL VERDICTULUI
‎În '91 m-am dus în Anteexecuție.
‎Când au venit și m-au luat,
‎m-au pus pe un lanț cu toți ceilalți.
‎Mergeam spre blocul Anteexecuție
‎și...
‎când am ajuns pe hol, ‎un gardian a spus: „Mort care umblă”,
‎ca în ‎Culoarul Morții, ‎parcă ar fi fost o glumă.
‎ANTEEXECUȚIE
‎Abia atunci...
‎mi-am dat seama ‎de consecințele alegerilor mele.
‎Mi s-a schimbat viața ‎când am intrat la Anteexecuție.
‎Prima dată în acea zi ‎l-am implorat pe Dumnezeu:
‎„Doamne, toată viața mi-ai fost alături.
‎M-ai ajutat când eram copil.”
‎Am zis: „Doamne, rogu-te, arată-te.
‎Arată-mi că ești atotputernic. ‎Lumina ta să strălucească asupră-mi.
‎Arată-mi că am un scop.”
‎Atunci am început să aud o voce,
‎spunându-mi: „Stai liniștit, va fi bine.”
‎Și...
‎asta a fost...
‎Era Dumnezeu.
‎Și am început să mă străduiesc
‎să nu renunț.
‎ÎN 1993, TEXAS A AMENDAT LEGILE ‎PRIVITOARE LA SELECȚIONAREA JURAȚILOR
‎ULTERIOR, AVOCAȚII LUI SIGLER AU MOTIVAT
‎CĂ SCHIMBAREA ALEGERII JURAȚILOR
‎INVALIDA SENTINȚA LUI ‎DE CONDAMNARE LA MOARTE
‎ÎN 1994, DUPĂ TREI ANI ȘI JUMĂTATE ‎ÎN ANTEEXECUȚIE,
‎PEDEAPSA LUI SIGLER A FOST COMUTATĂ ‎LA ÎNCHISOARE PE VIAȚĂ
‎Dacă aș fi fost executat, aș fi meritat-o.
‎Dar Dumnezeu, cred, avea un plan ‎mai mare și un scop pentru mine.
‎SIGLER SPUNE CĂ DE ATUNCI ‎ȘI-A ÎNCHINAT VIAȚA LUI DUMNEZEU
‎ACUM ESTE PREOT HIROTONISIT
‎Sunt închis deja ‎de 27 de ani și cinci luni.
‎Am intrat aici la 21 de ani.
‎Un copil pierdut și tulburat.
‎Acum sunt un bărbat de 50 de ani ‎care s-a străduit să se îndrepte,
‎să se reabiliteze.
‎Îl văd zilnic pe Dumnezeu. ‎Studiez cuvântul Lui trei-patru ore pe zi.
‎Încerc să îndrum oamenii.
‎Încerc să ajung la unii.
‎Întregul destin mi s-a arătat ‎prin cuvântul lui Dumnezeu.
‎Sunt mărturia vie ‎și un miracol în carne și oase.
‎Laudă și glorie Domnului ‎și Mântuitorului Iisus Hristos,
‎și de acum înainte voi urma calea Sa.
‎STATUL TEXAS ÎMPOTRIVA ‎LUI DALE WAYNE SIGLER
‎Unicitatea acestui caz
‎cred că constă ‎în motivul schimbării condamnării.
‎Aș spune că Dale Sigler ‎e, probabil, un om foarte norocos.
‎Dacă n-ar fi fost
‎modificarea selecționării juraților,
‎lege care s-a aplicat retroactiv,
‎cred că, foarte probabil, ‎Dale Sigler ar fi fost executat
‎prin anii '90, în statul Texas.
‎DOI ANI MAI TÂRZIU
‎CÂND SIGLER A FOST CONDAMNAT PE VIAȚĂ,
‎LEGILE TEXANE INCLUDEAU O PREVEDERE ‎CONFORM CĂREIA, DUPĂ 30 DE ANI,
‎TREBUIA LUATĂ ÎN CONSIDERARE ‎ELIBERAREA CONDIȚIONATĂ
‎SIGLER E ÎN ÎNCHISOARE ‎DE 29 DE ANI ȘI PATRU LUNI.
‎Angel, Tilly,
‎cineva...
‎Haideți!
‎Tilly!
‎Prima dată când l-am cunoscut pe Dale ‎a fost la unitatea Wayne Scott
‎din Angleton.
‎Îl vizitam pe nepotul meu vitreg,
‎când Dale a intrat pe ușă.
‎Pete ne-a făcut cunoștință și a fost...
‎Era realmente
‎un om foarte amabil.
‎Haide, mama e bună! Bravo, fetița mea!
‎Ți-e foame?
‎Mă numesc Carole
‎și am 71 de ani.
‎Locuiesc singură într-o casă mobilă,
‎în Texas, la țară.
‎Miss Kitty are vreo 16 ani,
‎poate 17 ani.
‎E bătrâna casei, ca mine.
‎Mai am trei.
‎Asta e Ebony.
‎Ea e cea pe care am găsit-o în cimitir ‎și am crescut-o de pui nou-născut.
‎Bravo, fata mea.
‎Mereu am vrut să-i ajut pe neajutorați,
‎și pe cei dați la o parte.
‎Cred că așa sunt eu.
‎Ele au nevoie de mine,
‎și poate că și eu am nevoie de ele.
‎La fel e și cu oamenii.
‎Am devenit amici de închisoare cu Dale ‎când nepotul meu m-a întrebat
‎dacă aș vrea să-i scriu.
‎Așa că am corespondat cu el ‎timp de nouă ani.
‎Cred că am peste 200 de scrisori de la el.
‎Mereu își începe scrisorile către mine ‎în următorul fel:
‎„Domnul să te binecuvânteze mereu ‎cu atingerea Lui plină de iubire.”
‎„Sunt aici, la unitatea Carol Vance.” ‎Asta e de când a ajuns acolo.
‎„Dar abia aștept să încep noul program.
‎Mi s-a dat de lucru la spălătorie, ‎dar încă nu am început.”
‎Relația noastră ‎s-a dezvoltat în decursul anilor.
‎Am putut să-l vizitez,
‎și așa ne-am cunoscut mai bine.
‎Nu mai are pe nimeni în Texas, așa că...
‎m-am oferit să-i fiu alături.
‎Atunci a început să-mi spună ‎„mama Carole.”
‎I-am fost... Sunt a doua lui mamă, ‎după spusele lui.
‎„Dragă mamă Carole,
‎Domnul să te binecuvânteze mereu...”
‎„Dumnezeu e bun, mamă.”
‎Între vizite și scrisori, ‎ne-am deschis reciproc.
‎„Ești un dar prețios ‎de la Tatăl meu Ceresc.
‎Îngerul meu păzitor,
‎întruchipare minunată ‎a iubirii milostive a Domnului.”
‎A scris aici 831.
‎Și asta înseamnă
‎opt litere, trei cuvinte,
‎un înțeles:
‎„I love you.”
‎E un om special.
‎TIMP DE TREI ANI, ‎CAROLE A AȘTEPTAT SĂ VADĂ
‎DACĂ STATUL TEXAS ÎI VA ACORDA ‎ELIBERAREA CONDIȚIONATĂ LUI DALE
‎DACĂ I SE ACORDĂ, ‎VA TREBUI SĂ RĂMÂNĂ ÎN STAT
‎ȘI SĂ SE ÎNREGISTREZE ‎CU O ADRESĂ PERMANENTĂ
‎Nu mai știu exact când Dale
‎m-a întrebat dacă...
‎sunt de acord să fie eliberat condiționat ‎la mine acasă,
‎dar se vedea,
‎când m-a întrebat prima dată, ‎că era foarte timid,
‎fiindcă se temea că aș fi refuzat.
‎Am avut rezervele mele o clipă,
‎dar apoi m-am întrebat: ‎„Ce e corect să fac?”
‎Practic,
‎l-am cerut repede lui Dumnezeu un răspuns,
‎și El a spus: ‎„Omul ăsta are nevoie de tine”, și...
‎de asta i-am spus că sunt de acord.
‎Asta e tot ce vreau să fac. ‎Să-l ajut să o ia de la capăt.
‎UNITATEA BEAUFORD H. JESTER III, TEXAS
‎ÎN 2019, SIGLER A PRIMIT VEȘTI
‎DESPRE CEREREA LUI ‎DE ELIBERARE CONDIȚIONATĂ
‎În jurul gâtului?
‎Ei bine… azi ai primit niște vești.
‎Da, domnule.
‎Azi am aflat că...
‎mă pregătesc să plec acasă.
‎Marți.
‎E al 30-lea an de detenție.
‎Și e…
‎o binecuvântare,
‎fiindcă nu credeam că apuc ziua asta.
‎M-am bucurat nespus.
‎Încă sunt…
‎emoționat.
‎Mi-e puțin teamă,
‎fiindcă am lipsit atâta timp.
‎Îi mulțumesc Domnului
‎că mi-a dat o a doua șansă.
‎Cel mai greu va fi să mă adaptez,
‎pentru că am fost izolat ‎într-o comunitate mică.
‎Lumea îmi spune că nu-ți poți imagina
‎cum e viața,
‎cum e societatea, ‎cât de multe s-au schimbat.
‎Mi-au zis unii
‎că s-au dus la mall și li s-a făcut rău ‎de la forfotă și de la culori.
‎Când eram liber ‎nu existau telefoane mobile.
‎Atâtea lucruri sunt acum, ‎care nu existau când am intrat aici.
‎Carole Whitworth e o binecuvântare, ‎pentru că fără mama Carole,
‎n-aș avea un loc ‎pe care să-l numesc acasă.
‎Mama Carole e o stâncă.
‎E o bătrână cumsecade, ‎de la țară, dar e puternică,
‎are integritate,
‎iubire, onoare.
‎E așa o binecuvântare pentru mine.
‎Știu că va fi o bătălie grea.
‎Lumea va crede că ești un monstru,
‎că ești un animal,
‎că nu te-ai schimbat, ‎că nu te poți schimba.
‎Dar inimile se vor schimba într-o zi.
‎Cred asta cu tărie,
‎pentru că nu sunt copilul pierdut, ‎tulburat, impulsiv, de odinioară.
‎Sunt un bărbat în toată firea, cu un rost, ‎acum, om al lui Dumnezeu.
‎Cer ca să mi se mai dea o șansă,
‎pentru că timpul ‎dezvăluie toate lucrurile.
‎DUPĂ 30 DE ANI DE LA UCIDEREA LUI JOHN,
‎FAMILIA ZELTNER ÎNCĂ REGRETĂ ‎PIERDEREA SUFERITĂ
‎Johnnie Bill a fost cel mai cumsecade om.
‎Stătea acolo, cu o bere Keystone,
‎făcând pe cineva să râdă cu vreo glumă.
‎Era un om sociabil.
‎Mă numesc Forest Allan Zeltner.
‎Johnnie Bill ne e frate vitreg.
‎Era primul fiu al tatălui meu.
‎Numele lui era ‎John William Zeltner, după tata,
‎dar toți cunoscuții ‎îi spuneau Johnnie Bill.
‎JOHN WILLIAM ZELTNER ‎AVEA ÎN JUR DE 20 DE ANI
‎CÂND A LUAT LEGĂTURA CU FRAȚII LUI VITREGI
‎Johnnie Bill ne-a căutat ‎și așa ne-am cunoscut.
‎Imediat, a existat o legătură ‎între noi doi.
‎Eram foarte apropiați.
‎Lui John îi plăcea voia bună.
‎Toți voiau să fie în preajma lui.
‎A trăit ca să-i ajute pe ceilalți.
‎Mulți oameni care-l cunoșteau ‎pe fratele meu
‎știau că era gay și el o recunoștea.
‎Tatăl meu știa, ‎toți din familia mea știau.
‎Acceptaserăm toți, ne-am dat seama ‎că așa era Johnnie Bill,
‎și că așa stă treaba și că el e... ‎Johnnie Bill. Îl iubim și acum.
‎Mă numesc John Harlan Zeltner.
‎Johnnie Bill, a intrat în viața mea ‎când aveam vreo 16 ani,
‎și vorbeam zilnic.
‎În fiecare zi.
‎Nu ne-am certat niciodată, pentru nimic.
‎Și asta e ceva rar.
‎Da, ne lipsește mult.
‎Nu-ți dai seama cum trece viața.
‎Crezi că ești aici veșnic, dar nu e așa.
‎În orice clipă, poți fi...
‎afară.
‎În clipa următoare, poți muri.
‎A fost greu.
‎A fost greu să aud: ‎„Fratele tău e mort acum.”
‎Ne-a fost foarte greu mie, lui tata,
‎a fost foarte greu ‎pentru fratele meu mai mic.
‎M-am înfuriat. Da. Foarte tare.
‎Aveam niște gânduri
‎despre ce mi-ar fi plăcut să fac, ‎dar n-am făcut.
‎M-am bucurat când am auzit ‎că a fost condamnat la moarte,
‎dar, în același timp,
‎voiam ca sentința ‎să fie executată imediat, pe loc.
‎Îl voiam mort.
‎Când am aflat că nu va primi ‎pedeapsa cu moartea, iar m-am...
‎enervat teribil.
‎N-ar trebui să trăiască ‎și acum va fi liber?
‎Nu cred că sistemul a făcut dreptate aici.
‎Când am aflat că e eliberat condiționat,
‎parcă tot coșmarul reîncepea.
‎Nici măcar n-am fost anunțați.
‎Nu ne-a spus nimeni. ‎Nimeni n-a spus nimic despre asta.
‎Cred că sistemul ne-a nedreptățit.
‎E o porcărie.
‎Cred că statul Texas trebuie ‎să-și reevalueze sistemul judiciar,
‎complet.
‎Când omori așa pe cineva, ‎n-ar trebui să mai vezi lumina zilei.
‎Niciodată.
‎Cred că e un risc imens pentru societate.
‎Cred că va ucide din nou.
‎Curând.
‎O ZI PÂNĂ LA ELIBERAREA LUI DALE
‎Asta e camera lui Dale.
‎E mai mare decât cea cu care e obișnuit.
‎Pentru Dale,
‎el mereu
‎va fi etichetat ca ucigaș.
‎Mulți nu-i vor da oportunitatea sau șansa
‎de a-l lăsa să le arate ‎ce fel de om e acum.
‎Și familia mea a avut rezerve.
‎Grija lor principală e că a ucis pe cineva
‎și că m-ar putea ucide pe mine.
‎NEPOTUL LUI CAROLE ȘI PRIETENA LUI
‎Au zis: „Ai înnebunit? De ce?”
‎Ei nu înțeleg de ce.
‎Va trebui să-i conving.
‎- Cât timp a stat Dale la închisoare? ‎- Treizeci de ani.
‎Pentru ce?
‎Pentru crimă.
‎Pe cine... Nu...
‎Nu știu, zău.
‎De câte ori l-ai vizitat?
‎Am fost să-l văd
‎poate de trei-patru ori.
‎De două ori am fost să-l văd...
‎Nu, de trei ori,
‎de când e la unitatea unde e închis acum.
‎Știu că vă faceți griji.
‎Vă e teamă că, ‎din moment ce a ucis pe cineva,
‎că va ucide din nou.
‎Că ar omorî din nou pe cineva.
‎Și... nu.
‎N-o va face.
‎În închisoare, acum, ‎i se spune „Uriașul blând”.
‎- Serios? ‎- Da.
‎- Bine, te iubesc, bunico. ‎- Și eu pe tine.
‎Pa, puiule! Da.
‎Totul va fi bine.
‎Veniți să-l vedeți pe Dale
‎și să povestiți puțin cu el. ‎Nu pățiți nimic.
‎- Anunță-mă când ajunge aici. ‎- Bine.
‎Carole, e o femeie bună.
‎E drăguță,
‎cred că vede binele din oameni.
‎Preferă să creadă că-s buni, nu răi.
‎E bună la suflet.
‎Și n-aș vrea ca tipul
‎să fie vreun nebun, să încerce ‎să ne omoare pe noi, pe ea sau pe cineva.
‎Nu cred că ar face așa ceva...
‎Nici măcar nu-l cunoști, ‎de unde știi?
‎Oamenii se schimbă.
‎Nu prea.
‎ZIUA ELIBERĂRII LUI DALE
‎M-am trezit la patru,
‎când a sunat ceasul,
‎și parcă abia adormisem.
‎M-am gândit „Serios? Deja.”
‎Simt că se adună emoțiile.
‎E ca și cum:
‎„Calmează-te, controlează-te,
‎totul va fi minunat.”
‎Dar știu că, atunci când voi ajunge acolo ‎și îl voi vedea pe Dale
‎voi fi extrem de emoționată.
‎Categoric, va fi
‎un moment special pe care...
‎nu-l vom uita.
‎Am avut
‎momente trecătoare
‎de îndoială.
‎Încolțea o clipă, ‎dar mi-o scoteam repede din cap.
‎Nu vreau să mă gândesc ‎că am luat o decizie greșită.
‎Acum ajungem la unitate,
‎deci...
‎Aici e curba.
‎Nu știu cum să explic, ‎dar simt că s-a schimbat și...
‎că nu mai e același om.
‎O simt în sinea mea.
‎Totul va fi bine. O să fie perfect.
‎Dacă Dale face toate astea
‎ca să profite de mine, ‎atunci îl așteaptă răsplata
‎în Ziua Judecății.
‎Subtitrarea: Bogdan DeLia