Tack för att ni låter mig ställa några frågor till henne.
Så…
Germain landade just. Han och kommissarien är på väg hit, så…
Okej.
Hej, raring. Du är inte i trubbel.
Jag undrar bara vad du minns av kvällen.
Den här kvällen var så rolig!
Okej. Berätta.
Jag kom till skolan, för Veronica hade en kris.
När jag kom dit såg jag mamma krama en man och kanske pussa honom med?
Det här är Kevin Koala.
Han lät min koala sjunga tramsiga sånger.
"G'day, crikey, wallaby, billabong."
När pappa skulle köra hem mig,
hade den tramsiga sjungande mannen kvar min koala.
Jag ville ha den, så jag sa…
Han har min koala! Jag vill ha min koala!
Och pappa sa: "Okej, vi ska hämta din koala."
Och sen var det typ "vroom!"
-Ja! -Vi körde väldigt fort.
Det var så kul. Vroom!
Jag sa: "Kan jag få fruktsnacks?"
Och pappa sa "okej". Men han gav mig inte dem.
Vroom!
Och sen klev pappa ur och sa: "Vänta här."
Och sen kom mannen som serverar mat på brickorna
ut ur garaget och såg mig, och sa:
"Tänker du bara lämna din unge i bilen utan uppsikt?"
"Försök inte ge mig föräldraråd. Jag har vevat ner rutan en bit."
Han smällde till honom på näsan.
Och sen gick han in.
Och sen väntade jag en lång stund.
Det var så tråkigt.
Jag beslöt att gå och säga till pappa att han hade glömt ge mig fruktsnacksen,
för det hade han velat veta.
När jag gick in på festen, var det så häftigt.
Walt.
Mannen som sjöng med koalan sov på golvet.
"Vill du rita på den tramsiga sovande mannen?"
Ja. Jag ritar jättebra. Jag ska rita en katt.
Sen såg jag den stora bilden av mannen från Hungry Hungry Hippos.
Det är min favoritfilm.
Von Poacher injicerade dem med ett serum som gör dem hungriga.
Hur hungriga?
Hungriga hungriga.
Här kommer de.
Sen hände nåt fantastiskt.
Fick dem!
Du måste springa!
-Maggie? -Ja?
Kan du återgå till berättelsen, raring?
Visst, ja. Förlåt.
Jag utforskade festen, då plötsligt…
"Kära nån."
-Aj, då. -Pappa såg mig!
Så jag beslöt att leka kurragömma.
Nu känner pappa inte igen mig.
Tio! Tio! Tio! Tio!
"Maggie, jag ser dig i peruken."
Det funkade inte.
-"Ursäkta." -Walt. Walt. Walt.
-Walt. Walt. Walt. Walt. Walter. -Ur vägen, tack.
"Där tog jag dig."
"Såg mamma dig?"
Nej, men jag såg mamma med den sjungande mannen.
"Såg du henne? Med honom?"
Var det Xavier? Vad gjorde de?
Han var killen vi såg i skolan.
Jag tror att de pussades.
Sen sa han: "Jag har en sak till att göra.
Sen måste vi köra hem så fort vi kan."
Så när han sa det där sista, sa han det på ett snällt sätt?
Nej. Han använde sin åskröst.
"Pussades? Jag har en sak till att göra.
Sen måste vi köra hem så fort vi kan!
Lämna inte bilen förrän jag kommer!"
"Xavier!"
Och sen hörde jag skrik, och sen somnade jag.
Så han ville göra en sak till, och sen hörde du skrik?
Kan vi kanske låta bli att göra så där framför henne?
Raring, finns det nåt annat som du minns att du såg eller hörde eller…
Vad som helst?
Jag såg en sak till, men det var nåt lite läbbigt.
Berätta.
Jag kikade ut när jag hörde alla skrik,
och ytterdörren var lite öppen, men jag såg inte mycket.
Men jag såg den gravida damen som hette nummer två skrika upprört
för att hon hade kissat på golvet.
Hon sa: "Mitt vatten har gått!"
Men jag visste att hon kissade för det kom inifrån henne klänning.
Vatten kan inte ens gå!
Du har nog rätt om det. Jag kan ha halkat i det förut.
Ring Matsuno. Be honom kolla alla förlossningsavdelningar i närområdet.
Tack så mycket. Du var jätteduktig. Ge mig fem!
Ja! Du är asgrym.
Zoë, en sista fråga.
Du sa att du och Chelsea gick mot baren när Aniq vaknade för att se vad som hände?
Ja.
Hur länge var du borta från trappan?
-I kanske en minut? -Tack.
Jag måste gå upp och kolla Xaviers rum lite snabbt,
sen är jag redo för ett gripande.
Så vem gjorde det?
Samla bara alla i vardagsrummet, tack.
Vad hände där inne?
Jag tror att hon tror att Brett…
När vi alla var distraherade när du vaknade, så tror hon…
Är du okej?
Inte direkt.
Jag behöver nog bara lägga min dotter.
-Pappa! -Hej, Maggeln!
Får jag prata med dig lite? Inte? Jag letar upp dig sen. Jag älskar dig.
Det var Brett. Minns du att jag sa förut att det måste vara Brett?
-Stanna i rummet, allihop. -Jag vet.
Säg det igen. Ska vi stanna i rummet?
Ja.
Och det är fantastiskt för dig, för du är rentvådd.
-Jag tror inte Brett gjorde det. -Förlåt? Varför?
Hör upp, allihop.
Vakna! Kom igen.
Goda nyheter, allihop. Inget mer väntande.
Jag vet vem mördaren är.
Förlåt. Tänker du berätta för hela gruppen?
Som brandman… det är ytterst ovanligt.
Du är frivillig deltidsbrandman.
Man gör det av kärlek, inte för pengar. Gandhi sa det.
Gandhi sa absolut inte det.
Det borde han ha gjort.
Tolv minuter. Vi har tolv minuter.
Tack. Så, ni alla har pratat hela natten, och nu är det min tur att prata.
-Herregud! -Vad är det nu?
Jag fick just Jennifer 2:s födelsetillkännagivande.
"Maken är på väg hem från Tokyo. Mamma och bebis mår bra."
Herregud. Alltså, jag försöker tala om vem som mördade Xavier!
Så hör upp.
Låt oss prata om vem som kunde ha gjort det.
Chelsea,
du har erkänt att du var den sista som såg Xavier i livet.
Och hon gav honom sin plunta full av kattdroger.
-Jag… -Drogade du honom?
-Vad? -Jösses.
Låt oss säga att hon ljuger, att hon inte bara gick därifrån,
att hon gav honom kissemissjuicen
-och sen knuffade honom! -Nej.
Och sen gick ner som om inget hade hänt.
Säg mig, ni. Hon är väl lite mysko, va?
-Ja, hon är knäpp. -Lite.
-Hon är galen. -Hon är galen.
Men jag gjorde det inte.
Jag vet, raring.
För Indigo sa att hon såg Zoë och Chelsea vid trappan
när Jenn 1 kände en stråle på huvudet från Xavier
som tömde pluntan, fortfarande vid liv.
Och dessutom var det inte kattdroger, det var bara lugnande medel för katter.
Med whisky och en skvätt ginger ale. Det är min specialare.
Så, Jenn 1, det var det som strilade ner i ditt hår, inte kiss.
Förlåt. Skulle det vara bättre på nåt vis?
-Mycket bättre. -Objektivt, ja.
-Människourin? -Än kiss?
Inte i Europa.
Och det finns en person till som vi alla såg,
eller de flesta av er såg, gå uppför trappan. Aniq.
Men jag måste fråga mig själv…
"Själv, skulle nån annan ha hunnit gå uppför trappan?"
Och jag sa till mig själv:
"Ja, själv."
Vet ni vad? Vad?
Det här är verkligen inte gott kallt.
-Det har stått framme ett tag. -Nästan en hel dag.
Zoë sa att hon och Chelsea lämnade trappan
i ungefär en minut
-för att se Aniq vakna och flippa ut. -Var är jag?
-Är det sant, Chelsea? -Ja, det stämmer.
Jag har lyssnat på fem olika versioner av det ögonblicket,
och i varje version fanns tre personer som inte var i vardagsrummet då.
Det var Walt…
Vem, jag? Okej.
…Maggie…
…och Brett.
Maggie sov i Bretts bil,
så jag tänker bara förmoda, att hon inte är mördaren, tills vidare.
Dessutom är hon sex, så förmodligen inte.
-Men sen tänkte jag på Walt. -Hej.
Osynlige Walt.
"Hur kan jag bli ihågkommen? Jag vet inte." Mord?
Ett så provokativt ord.
Han hann smyga uppför trapporna utan att nån såg, för ingen ser nånsin Walt.
Fråga min mamma?
Nej, jag gjorde det inte. Det är fakta. Läs dem, tack.
Så var var du, Walt?
Var var jag?
När alla andra var här i vardagsrummet, var var du?
-Det är… -Jag vet var du var.
I badrummet och gjorde dig redo att streaka, precis som i skolan.
Vad? Hur visste du? Vem sa… Det är… Hur visste du det?
Jo, för att Ned gick dit med Jenn 1,
och de kom inte in i badrummet för att tvätta icke-kisset ur hennes hår.
Men badrummet var upptaget av nån som la en kabel, konstapeln.
Och efter mitt förhör med Aniq såg jag honom kila in på toa
och kliva över en morgonrock på golvet.
Hon har rätt. Mitt första streakförsök på en gymnasiefest blev lite av en flopp,
Hashtagg flopp.
Så jag ville göra om det för att bli ihågkommen,
blotta mig för er. Det är så vänskap börjar.
Upptaget.
Då kör vi.
Ring ambulans!
Herregud.
Xavier!
Så jag trodde att i kväll skulle bli en andra chans att bli ihågkommen.
Få er alla att se mig naken, och…
Okej. Så då återstår två möjliga personer.
Aniq, vår ursprunglige misstänkte, som vi vet gick uppför trapporna,
eller Brett, som var förvunnen tills efter det att kroppen hittades.
Ja.
Så vem är det? Aniq? Brett?
Brett? Aniq?
Jag tror att jag vet vem mördaren är.
Brett.
Herregud!
-Herregud. -Nej, nej, nej. Omöjligt. Brett?
Omöjligt. Brett the 'Vette?
-Glöm det. -Vänta.
Han var inte i vardagsrummet. Det minns jag väldigt tydligt.
Det måste vara Brett.
Jennifer 1! Håll käften!
Vad är det du säger? Jag har aldrig dödat nån.
Jag skiter i Xavier. Jag dödade honom inte. Jag sa ju det!
Jag var med min dotter i bilen.
Nej, nej, nej, pyret. Jo, det var du. Låt mig tala om varför jag tror det.
Du var arg på Xavier för att han pussade på Zoë.
Du knuffade också in Aniq i räktornet där borta,
-vilket är lite hetsigt. -Helt orelaterat.
-Du slog till en servitör… -Du vet inte vad han sa till mig.
…och så har du en bakgrund som lögnare. Du dödade Xavier.
-Nej! -Titta hur känslosam du är.
Du anklagar mig för mord!
Du dödade Xavier. Se på dig!
Sluta säga det, annars dödar jag dig!
Om du inte gjorde det, skulle du vara lugnare.
Jag har inte dödat nån i det här huset!
Eller nåt hus!
Låt bli.
Jag sa ju att det var Brett.
Nåt stämmer inte. Tidslinjen är fel.
När jag vaknade, är jag rätt säker på att jag såg Brett gå mot sin bil.
Baserar du det här på ett "rätt säker"?
Jag var väldigt förvirrad, men…
Jag såg att ytterdörren var öppen, och där var han. Jag såg honom.
Om du erkänner att du såg honom, är det du som hamnar i fängelse.
Det är du eller han, och han har råd med en bra advokat.
Så jag borde ljuga?
Zoë, gör mig en tjänst och tala om för konstapeln
att även om jag är en bristfällig man, så är jag ingen mördare? Zoë, säg det.
Jag… Jag…
-Vad gör du? -Jag… jag… jag…
Jag…
Det var inte han.
Vad? Förlåt.
När jag vaknade, såg jag Brett på uppfarten.
Om det var när det måste ha varit, så var det inte han.
Danner. Du sa just att det var det.
Jag visste att det var Aniq. Jag borde ha blivit snut.
Så, erkänner du?
Nej. Men jag…
Jag vet att det här inte hjälper mig,
men jag kan inte låta Brett åka dit när jag vet sanningen.
Jag trodde du hatade mig.
Det gjorde jag. Jag gillade inte direkt de flesta av er.
Men efter att ha lyssnat på era historier hela kvällen, så… Jag insåg…
Vänta… Tjuvlyssnade du på våra förhör?
-Vad sa du? Vad? -Ja.
-Han lyssnade på alla. -Ja.
Jäklar.
-Hur då? -Hur?
Först genom snabbtelefonen, sen gömde han sig i inspelningsbåset,
och… riktigt slugt, genom din mobil.
Eller hur?
Okej, ja. Jag lyssnade på allas berättelser, och jag…
Jag borde inte ha gjort det,
men det fick mig att inse att jag hade fel.
Ni vet? Ja.
I skolan tyckte jag att ni var själviska och fördomsfulla.
Men vi har alla mer gemensamt än jag trodde. Till och med Brett.
Även Xavier.
Vi behöver alla varandra.
Aniq, jag visste inte att du lyssnade.
Jag är hemskt ledsen för en del saker jag sa.
Jag borde inte ha…
Du ser inte ut
som om pappan från Räkna med bråk och Urkel hade fått ett barn.
Jag missade det.
Jag lovar att bli ditt karaktärsvittne.
Ja.
Brett. Tack.
Men… det är för sent.
Dörren är stängd.
Nej, det är den inte. Dörren är öppen.
Garderobsdörren.
Det var på tiden, gåtpojken.
Vad händer?
I varje berättelse jag hörde var garderoben stängd.
Men när jag gick upp dit, var den öppen.
Nej!
Nån gömde sig i garderoben.
Ja. Mördaren behövde inte gå upp under den där minuten,
för de var redan där uppe.
Och att du gömde dig i inspelningsbåset när jag förhörde Chelsea,
hjälpte mig att komma på det.
Menar du att det är varken Brett eller Aniq?
-Just det. -Men du sa ju just att det var Brett.
Det var ett test. Jag visste att det inte var Brett,
men nu vet jag säkert att det inte var Aniq.
Okej, vem var det då?
Personen som var mest upprörd över hur deras liv blivit.
Den som berättade den mest karikatyrlika och falska historien.
Åh, nej.
Jag? Vad?
Förlåt. Den här lilla ängeln?
Ja. Du är den enda som kan ha gömt dig i garderoben.
Och du distraherade alla med din video
så att de inte skulle höra Xavier skrika när du dödade honom.
Fem, sex, sju! Och nu festar vi för evigt…
Var är jag? Varför är jag våt?
Det här blir kul. Så det är min tur?
Okej, förklara hur det är jag. Alla var ett vittne.
När videon startade, var jag här nere med Aniq.
Alla var vittnen. Du har rätt.
Alla var ett vittne,
och alla sa att du kom in från balkongen.
Utom du.
Vad hände? Är du okej?
Jag visste att det måste vara du. Men varför skulle du vilja döda Xavier?
Sen insåg jag,
att allt började för några månader sen när du installerade ljud- och ljussystemet.
Hur gillar du utrustningen jag installerade hos dig?
För jag var så hedrad över att du ringde en gammal vän.
Så du var här i huset helt ensam, och Xavier var inte här.
Jag gillar det här. Alla andra fick en. Ge mig en.
När du utförde installationen, snokade du nog runt i Xaviers foldrar,
och hittade…
…spår 12, "Hur häftig är festen". Det är väl din fras?
Det är min fras. Jag gjorde den känd, ja.
Du var riktigt bitter mot Xavier för att han blev en stjärna, men inte du.
Och det var din fras, och han stal den.
Det är fel, för jag var inte alls bitter. Jag var heltaggad.
Snubben använde min fras. Vi är vänner. Det är fantastiskt.
Han var inte din vän. Och det vet du, okej?
Du… Du kände…
Mår du bra?
Jag ger dig bara utrymme. Du är så självsäker. Jag vill att du…
-Slappna av. -Japp.
Du ville ge honom en chans till, en chans till att hjälpa dig.
Så på återträffen bad du honom medverka på ett spår.
Ber du mig faktiskt om det? Efter att du dumpade mig för en solokarriär.
-Hur går det, förresten? -Det är orättvist. Jag gav dig ditt namn.
Min mamma gav mig mitt namn.
Okej, men jag kom på "Hur häftig är festen?"
-Det var min idé. -Vad pratar du om?
-Snokade du i mina privata foldrar? -Nej.
"Hur häftig är festen" är inte din. Det är bara skit folk säger.
Vi är inte vänner. Det gjorde du klart för 15 år sen.
-Jag gjorde ett misstag för 15 år sen. -Låt mig göra det här väldigt klart.
Jag kommer aldrig att medverka på nåt av dina spår.
Du är en nolla. Du är en förlorare.
Jag är jag. Du är min ljud- och ljuskille.
-Jag är ingen nolla. -Fortsätt intala dig det.
Kan du bara hålla tyst om det här?
Visst. Jag bryr mig inte.
Han sa nej, och du tappade besinningen.
Så du inspirerade låten, men hade ingen laglig rätt till den.
Och det fanns bara ett sätt för dig att få det du ansåg att du förtjänar…
Att döda honom.
-Döda honom? -Ja.
Döda honom, stjäla låten,
och sen säga att han gav dig den,
sen släppa låten som en duett
med dig och Xavier som din 2Pac.
Det här är en otrolig, förunderlig fantasihistoria.
Jag är faktiskt imponerad, men den är fullständigt falsk. Påhittad.
Det är du som har hittat på,
för du sa till Chelsea att du var i inspelningsstudion.
-Det var ditt alibi. -Jag ska spela in ett spår med Xavier.
Jag var i inspelningsstudion.
Men hur var du där inne och lyssnade på musik utan att det skrålade?
För Maggie gick in dit först, och hon drog upp volymen till tio.
Och när jag förhörde Aniq, var de fortfarande på tio.
Och sen sa du att du inte kom ut förrän efter att Aniq vaknade.
Så hur lyssnade du på ett spår?
Hur gick det till?
Du gick bara in dit och tog en alibi-selfie och gick därifrån.
Har du sett en sexåring?
Nej. Men om du stannar kvar så ska jag snart skapa musikhistoria.
Du hittar på allt! Aniq, du borde stötta mig nu.
Du behövde få in Xavier i hans rum ensam med dig
så att du kunde döda honom.
Så du smög upp till övervåningen när festen började avta…
…medan alla trodde att du var i inspelningsstudion.
Så när han var ute på vardagsrumsbalkongen på nedre våningen,
började du blinka med lamporna i hans rum.
Lamporna blinkar i mitt sovrum.
Jag borde, typ… Jag borde nog kolla det, för det kan vara en Parasite-situation.
Men sen hörde du Chelsea komma in i Xaviers sovrum.
Inga blinkande lampor?
Kul kväll, va?
Jisses. Vad gör du? Varför är du här?
-Hur häftig är festen? -Ser du det där?
Fem, sex, sju! Ja, för festen slutar aldrig
Och vi röjer natten lång Ja, nu drar vi upp vår sång…
Det var min idé.
Den tillhör mig.
Hela din djävla karriär är tack vare mig.
Okej, jag stänger av den här skiten.
Du ju sa att en uppdatering skulle fixa det!
Vill du att din ljudkille hjälper dig? Ge mig den.
Okej. Det här är riktig Psycho-skit.
Helvete. Okej, låt oss börja om, okej? Yasper, vänta!
Tror du verkligen att jag gjorde det?
Jag var Xaviers vän. Vi skulle spela in en låt ihop.
Jag har ju sms.
Han sms:ade mig. Kolla här. Visa alla.
Vet du vad? Culp hjälpte mig lösa den här.
-Jajamän. -Ja.
-Hur så? -Jag hade jobbat på ett fall
där en man hade mördat sin fru,
och vi försökte komma på hur han fick sin fru
att komma till ytterdörren just i tid för honom att döda henne.
Han sms:ade henne!
Och sen hade han lösenordet till hennes mobil
och raderade sms:et.
-Vill du att din ljudkille hjälper dig? -Du hade Xaviers lösen,
för du installerade hans ljudsystem.
När du hade dödat honom sms:ade du dig själv från Xaviers mobil.
För jag kollar igenom de här, och han svarar aldrig på dina sms.
Men just i dag råkade han svara?
"Spår 12 i PA-foldern borde funka för vårt samarbete."
Ja, och…
När du hade sms:at kom du inte nerför trapporna där folk skulle se dig.
Herr Voltande Gymnast.
Du hoppade fem meter ner från balkongen till den här balkongen.
-Sen kom du in hit… -Aniq!
-…precis som alla sa. -Är du okej? Vad är det?
Vem gjorde det här?
Din plan hade bara en enda liten hake.
Aniq ville konfrontera Xavier och gå upp till övervåningen.
Det var Xavier, eller hur?
Och du försökte stoppa honom,
för du visste att han skulle bli huvudmisstänkt om han gick upp dit.
Hela den här tiden trodde jag att du hjälpte mig.
Jag har hjälpt dig. Hon vänder dig emot mig just nu.
Jag har hjälpt dig sen början.
Hon anklagade dig, sen Brett och sen den här mysko snubben?
Walt!
Och nu anklagar hon mig. Vem står på tur?
Vem är nästa person hon tänker anklaga?
För ditt problem just nu
är att du har vansinniga teorier, men inga som helst bevis!
Men det finns bevis.
Det finns en hemlig dold kamera i Xaviers sovrum
i filmaffischen för Private Eyes, som iakttar dig.
Du insåg att det fanns övervaknings- kameror som nog såg exakt vad du gjorde.
Vad gör du?
Du måste radera dem.
INSPELNINGAR RADERADE
Nej!
Självklart! Det var det jag försökte säga.
Du hade kvar Xaviers mobil.
Jag ska skriva ett elakt tweet.
Du förstår, din mobil har ett skal.
Det står "Yasper" i guld, med ett dollartecken istället för S.
Och mobilen du hade då saknade skal.
LYXVILLA X KAMEROR - FORMATERAR
Så du använde Xaviers mobil för att radera videon
-och få Danner att se ut som en klant. -Jag klantar mig inte.
Så du säger att jag dödade Xavier, stal hans mobil och sen bara behöll den.
Vad skulle jag ha den till?
För att kopiera Xaviers låtidéer från hans ljudinspelningar.
Du får gärna ligga under mig
Zo-o-o-ë
Bra akustik i badrum.
Du kunde inte mejla filerna, för de skulle förmodligen kolla hans e-post.
Vi kollar allt sånt.
Så i duschen… Jag såg dig.
Du spelade dem från hans mobil och spelade in dem på din.
Yasper? Varför står du i duschen?
Akustiken är otrolig. Vill du höra?
Jag svär, jag har inte Xaviers mobil.
Som förr i tiden. Kolla fickorna. Fickkoll! Genomsök hans fickor.
Har du en domstolsorder?
-Jag behöver inte… -Hoppar du bara i nåns ficka?
Jag behöver ingen domstolsorder.
Jag har två mobiler. Är det brottsligt?
En för affärer, en för vänner. Alla ni ryker från vän-mobilen.
Det är inte Xaviers.
Sätt på ljudet…
-Gör det, Culp. -…och lägg tillbaka den.
Vill ni ha lite kul? Jag vill ha lite kul.
För du tror visst att jag är dum
Ni kom på efterfest för att ha kul.
Det blev inte så kul för att nån vill bli berömd.
Så nu ser vi till att ha lite kul.
Vad är Xaviers mobilnummer? Har du det?
Ge mig det.
Beniga lilla subba.
-Jag kan knappt bärga mig. Är ni redo? -Japp.
Okej. Då kör vi.
Ditsatt!
Jag visste det!
Han gjorde det!
-Ja! Ditsatt! -Herregud.
-Jag visste det. -Snyggt, älskling.
-Det är min fru, det. -Pinigt.
Ni förstår ingenting. Ni förstår inte.
Ni har alla era egna historier, eller hur?
Men Xavier var skyldig mig… Han var skyldig mig allt.
Jag gav honom hans karriär, hans namn.
Jag gav honom hans namn. Minns ni? Och ändå ville han snuva mig.
Jag borde ha varit stjärnan. Jag borde ha varit den framgångsrika.
Det var jag som skulle bli berömd!
Och allt jag bad om var en gnutta erkännande.
Bara lite. Varför är det för mycket?
Förtjänar jag inte det? Jag hjälpte honom starta allt. Varför kan inte jag få lite?
Men han ville fortfarande snuva mig.
Men han skulle inte få bli rik på min fras. Glöm det.
"Hur häftig är festen" är min jävla fras!
Det är den perfekta sammanfattningen av festlig musik. Den är min!
Och det finns en annan sak ni inte ens har tänkt på.
Vadå?
-Spring! Han sticker! -Ta den djäveln!
Den misstänkte flyr.
-Jisses. -Så går det.
Det var aldrig meningen att du skulle ta skulden.
Det ingick aldrig i planen.
Därför försökte jag hjälpa dig att så tvivel.
Aniq, du är min vän.
En vän skulle inte göra så här.
Seså. Upp med dig.
Jag är ledsen.
Jag tar ut honom strax.
-Jag sa ju att du kunde lita på mig. -Så när du falskeligen anklagade Brett…
Jag trodde inte att du var inblandad,
men du var så insyltad med Yasper att jag måste försäkra mig.
Och dessutom sa Zoë att du var en bra kille,
och om du blev pressad skulle du göra det rätta.
Jag ville se om du skulle ljuga för att skydda dig själv.
-Och det gjorde du inte. -Tack.
Jag skulle kunna rekommendera dig om du nånsin satsar på en poliskarriär.
Du kan lösa gåtor som räddar liv.
Tack. Det är inte riktigt min grej,
men om du nånsin behöver hjälp att lösa ett fall…
Här är mitt visitkort. Jag blev blöt en massa i dag.
Schyst.
Japp.
Nu får vi ut honom härifrån.
Är det här Jenn 2:s fostervatten jag halkar i hela tiden?
Vidrigt!
-Okej, kommissarien är här. -Okej.
Sir, kan vi få ett uttalande?
-Jag är en stjärna. Hallå! -Kommissarien…
Hörni! Kolla in min musik!
Följ mig, @Yazzmatazzsixtynine. Här är ett litet smakprov.
Danner, vad pågår här?
-Kommissarien, jag… -Hej.
-Aldrin! Kul att se dig igen. -Mad Dog.
-Ja. -Jag hörde att du var här.
-Skapar fortfarande problem, ser jag. -Åh, jag är ledsen. Du kommer för sent.
Jag har vår kille. Ja, fullt erkännande.
Nej, det har du inte.
Flög du ända hit från L.A?
Du kan lika gärna vända och kliva på planet igen.
Tack för att du är en bra lagspelare, mästar'n.
Jag ber om ursäkt.
Ska-pe Diem, hur häftig är festen?
Håll käften, för fan!
-Kommissarien, jag måste hämta en grej. -Visst.
Förlåt, jag måste hämta min…
Chelsea. Hej…
Jag vill bara säga att jag…
Jag är ledsen att jag inte var så snäll mot dig som jag borde ha varit.
Det är otroligt vilken vrede du bär på.
Graviditetshjärna.
Är nåt du inte har. Kan du bara lämna min fru ifred?
Ja. Jag bryr mig inte.
Toppen.
Vänner?
Nej.
Hej, stumpan.
Pappa!
-Vi ses, Walt. -Walt? Du kom ihåg mitt namn.
Efter i kväll glömmer ingen det.
-Walt. -Ja, Walt.
Walt.
Det är min födelsedag.
Grattis, Walt.
Vill du gå och äta frukost?
-Yaspers hyrbil har fortfarande… -Ja, det vill jag.
Jag ska bara ta den här till labbet. Det är bevis.
Jag trodde det var en gåva. Det är min… Ja.
Hej då, Mags.
Förlåt.
-Får jag köra? -Ja.
Då sticker vi. Redo?
Så mamma och den tramsiga mannen är vänner nu?
Ja.
Jag gillar honom.
Han är inte lika cool som din pappa, va?
Det är nu du säger "aldrig".
-Aldrig -Ja! Så ska det låta.
Okej, jag ska bara stanna till här lite.
-Okej. -Är det här vår slutdestination?
Japp.
-Kliv ur! -Jaha, då gör jag väl det.
Trevligt att känna dig.
-Trevligt att känna dig? -Herregud.
Det har varit en galen natt.
Det har varit en galen natt, men…
…här är vi nu.
Och musiken spelar och…
…vi är helt ensamma,
och jag undrar bara om du nånsin tänker lägga in din stöt?
Jag menar, ja… Jag vill det, men nån dog i natt, du vet.
-Ja. -Och en annan sattes i fängelse.
Visst.
Det var knappast ett lustpiller, du vet.
-Nej. -Nej.
Men, du vet…
Så kanske om några veckor eller nåt när det har lugnat ner sig lite…
Hej. Walt.
Förlåt att jag avbryter.
Skulle ni kunna släppa av mig hemma först, eller…
Undertexter: Kristina Donnellan