Labai ačiū, kad leidai man užduoti jai keletą klausimų.
Taigi…
Žermenas ką tik nusileido. Jiedu su kapitonu jau pakeliui, tad…
Gerai.
Labas, mieloji. Tu nieko blogo nepadarei.
Tik noriu paklausti, ką prisimeni iš šio vakaro?
Šįvakar buvo labai smagu!
Gerai! Papasakok.
Atėjau į mokyklą, nes Veronikai nutiko bėda.
MEGĖ
Mokykloje pamačiau mamytę, ji buvo apsikabinusi vyrą ir turbūt bučiavosi.
Tai - Koala Kevinas.
Jis pažaidė su mano koala, privertė jį kvailai dainuoti,
na, „Sveikas, kengūriuk, prie upės vagos.“
Kai tėtis jau ruošėsi vežti mane namo,
mano koalą tebeturėjo tas kvailas dainuojantis vyrukas.
Man jos reikėjo, tad aš pasakiau…
Tėti, jis turi mano koalą! Noriu savo koalos!
O tėtis pasakė... „Gerai jau. Paimsim tą tavo koalą.“
Ir tada mes brum brum!
- Taip! - Važiavome tikrai labai greitai.
Buvo labai smagu. Brum!
Paklausiau, ar galiu vaisių užkandukų.
Tėtis pasakė, jog galiu, bet nedavė man jų.
Brum!
Tuomet tėtis išlipo ir paprašė palaukti.
O tada vyrukas, kuris nešioja padėklus su maistu,
išėjo iš garažo, pamatė mane ir paklausė tėčio:
„Paliksi savo vaiką automobilyje be priežiūros?“
„Neaiškink man, kaip auklėti vaikus! Aš palikau pravertą langą.“
Ir trinktelėjo jam į nosį.
Tada nuėjo į namo vidų.
Tada aš ilgai laukiau.
Buvo labai nuobodu.
Nusprendžiau nueiti pas tėtį ir pasakyti, kad jis pamiršo man paduoti užkandukų,
nes jis būtų norėjęs tą žinoti.
Kai atėjau į vakarėlį, man labai patiko.
Voltas.
Vyrukas, kuris dainavo su koala, miegojo ant grindų.
„Nori ką nors nupiešti ant kvailo miegančio vyruko?“
Taip. Aš moku gražiai piešti. Padarysiu iš jo kačiuką.
Tuomet pamačiau didelę vyro iš „Labai alkanų begemotų“ nuotrauką.
Tai - mano mėgstamiausias filmas.
Von Brakonierius įšvirkštė jiems serumo, nuo kurio jie visad jaučiasi alkani.
Ar alkani?
Labai alkani.
Štai jie.
Ir tuomet nutiko pats nuostabiausias dalykas.
Štai!
Bėgam!
- Gerai, Mege? - Taip?
Gal galėtum toliau pasakoti?
Ak, taip. Atleiskit.
Aš stebėjau vakarėlį ir staiga…
„O, vargeli.“
- Vaje. - Tėtis mane pamatė!
Tad nusprendžiau pažaisti slėpynių.
Dabar tėtis manęs nepažins.
Dešimt! Dešimt!
„Mege, matau tave, tu su peruku“
Nepavyko.
- „Atleiskit. Atsiprašau.“ - Voltas. Voltas.
- Voltas. Voltas. Volteris. - „Iš kelio, prašyčiau.“
„Pričiupau.“
„Ar mamytė tave matė?“
Ne, bet aš mačiau mamytę. Mačiau ją su dainuojančiu vyruku.
„Matei? Su juo?“
Su Ksaveru? Ką jie veikė?
Jis buvo tas vyrukas, kurį matėme mokykloje.
Atrodo, jie bučkinosi.
Tuomet jis pasakė: „Turiu sutvarkyti dar vieną reikalą.
Ir tada lėkte lėksime namučio.“
Ar tai, ką sakė pabaigoje, jis sakė gražiai?
Ne. Jo balsas buvo kaip griaustinis.
„Bučkinosi? Turiu sutvarkyti dar vieną reikalą.
Ir tada lėkte lėksime namučio!
Tik niekur neik iš mašinos!“
„Ksaverai!“
Tada kažkas ėmė klykti, ir aš užmigau.
Tai jis norėjo sutvarkyti vieną reikalą, ir pasigirdo klyksmas, a?
Gal galėtume to nedaryti jos akivaizdoje?
Ei, mieloji, ar yra dar kažkas, ką matei ar girdėjai, ar…
Ką nors?
Mačiau dar vieną dalyką, bet tai buvo gana blogas dalykas.
Papasakok.
Kai išgirdau klyksmą, truputį žvilgtelėjau,
namo durys buvo tik truputį praviros, tad daug nemačiau.
Bet mačiau, kad ta nėščia teta, kurios vardas su dvejetu, ėmė šaukti nusiminusi,
nes prisysiojo ant grindų.
Ji pasakė: „Man nubėgo vandenys!“
Bet aš žinojau, kad ji prisysiojo, nes sysiukas bėgo jai iš po suknelės.
Ji neturėjo jokio vandens!
Manau, tu teisi. Nes prieš tai aš ten slystelėjau.
Paskambink Matsunui. Tegul patikrina visų ligoninių gimdyklas.
Labai tau ačiū. Tu tikra šaunuolė. Duokš penkis.
Taip! Tu nuostabi.
Zoja, paskutinis klausimas.
Sakei, kad judvi su Čelse nuėjot link baro,
kai Anikas pabudo ir stengėsi suprasti, kas įvyko?
Taip.
Kiek laiko, sakytum, buvai nuėjusi nuo laiptų?
- Gal kokią minutę? - Ačiū.
Tik greitai nubėgsiu iki Ksavero kambario
ir jau galėsiu suimti.
Tai kas tą padarė?
Sukviesk visus į svetainę, prašau.
Kas ten nutiko?
Manau, ji galvoja, kad Bretas…
Kai mes visi žiūrėjome į atsipeikėjusį tave, ji mano, kad jis…
Tau viskas gerai?
Nelabai.
Verčiau paguldysiu savo dukrą miegoti.
- Tėveli! - Sveika, Megute.
Galiu šnektelt sekundėlę? Ne? Po minutėlės. Myliu tave.
Tai Bretas. Taip ir galvojau. Pameni, jau prieš tai sakiau, kad Bretas.
- Niekas neišeikite iš kambario. - Suprantu.
Pakartokit. Turime likti kambaryje?
Taip.
Ir tai nuostabu, nes tai reiškia, kad tu nekaltas.
Nemanau, kad tą padarė Bretas.
Atsiprašau? Kodėl?
Visi, paklausykit.
Pabusk! Nagi.
Turiu gerų žinių. Jūsų laukimas baigėsi.
Žinau, kas žudikas.
Atsiprašau. Pasakysite visų akivaizdoje?
Kaip gelbėtojas žinau, kad tai - neįprasta.
Esi ugniagesys savanoris.
Darau tą ne dėl pinigų, o iš meilės. Gandis taip pasakė.
Gandis taip tikrai nesakė.
Na, galėjo pasakyti.
Dvylika minučių. Turime dvylika minučių.
Ačiū. Jūs visi visą naktį kalbėjote.
Dabar atėjo eilė kalbėti man.
- Dieve mano! - Kas dabar?
Gavau žinutę, kad Antroji Dženifer pagimdė.
„Vyras jau pakeliui iš Tokijo. Mama ir kūdikis jaučiasi puikiai.“
Dieve mano. Klausykit, aš čia ruošiuosi pasakyti, kas nužudė Ksaverą!
Tad paklausykit.
Pakalbėkim, kas galėjo tą padaryti.
Čelse,
esi paskutinė, mačiusi Ksaverą gyvą.
Ir ji davė jam gertuvę su kačių raminamaisiais.
- Aš… - Palauk. Čelse, tu jį apsvaiginai?
- Ką? - Varge.
Sakykim, ji meluoja, ir ji ne išėjo,
o apsvaigino jį tuo kačių kokteiliu
- ir tada nustūmė! Ką? - Ne.
Ir tuomet lyg niekur nieko nulipo žemyn.
Sakykit. Ji truputėlį pačiuožusi, tiesa?
- Visiškai kvanktelėjusi. - Truputį.
- Ji - beprotė. - Ji - beprotė.
Bet aš to nepadariau.
Žinau, mieloji.
Nes Indigo sakė, kad matė Zoją ir Čelsę prie laiptų,
kai Pirmoji Džen pajuto Ksavero srovelę,
kuris ir pylė iš tos gertuvės, taigi, buvo gyvas.
Be to, tai tebuvo kačių raminamieji.
Su viskiu ir šlakeliu imbiero. Nuolat jį ruošiu.
Taigi, Pirmoji Džen, štai kas varvėjo tau ant galvos. Ne sysiukas.
Atleiskit. Dabar turėčiau jaustis geriau?
- Žymiai geriau. - Tikrai geriau.
- Žmogaus sysiukas? - Ne sysiukas?
Ne Europoje.
Visi matėme dar vieną žmogų…
Na, daugelis matėte… Lipantį laiptais į viršų. Aniką.
Bet, matot, turėjau savęs paklausti:
„Aš, ar buvo užtektinai laiko kam nors užlipti tais laiptais?“
Ir atsakiau:
„Taip, Aš.“
Žinot, ką? Ką?
Šaltos jos visai neskanios. Sakau jums.
- Stovi čia jau kurį laiką. - Beveik visą dieną.
Matot, Zoja sakė, kad juodvi su Čelse nuėjo nuo laiptų
vos minutėlei
- pažiūrėti atsipeikėjusio Aniko. - Kur aš?
- Teisingai, Čelse? - Taip, teisingai.
Taigi, išklausiau penkias skirtingas tos pačios akimirkos versijas.
Ir kiekvienoje versijoje buvo trys žmonės,
kurie tuo metu nebuvo svetainėje.
Tai buvo Voltas…
Kas, aš? Aišku.
Megė…
ir Bretas.
Megė miegojo Breto automobilyje.
Tad kol kas esu linkusi manyti,
kad žudikė - ne ji.
Be to, jai - šešeri, tad turbūt ne ji.
- Bet tuomet pagalvojau apie Voltą. - Ei.
Nematomas Voltas.
„Kaip padaryti, kad mane prisimintų? Nežinau.“ Žmogžudystė?
Koks provokuojantis žodis.
Taigi, matot, kad jis turėjo pakankamai laiko užlipti niekieno nepastebėtas,
nes niekas niekad nepastebi Volto.
Išskyrus mano mamą?
Ne. Aš to nepadariau. Tai - faktas.
Atkreipkit dėmesį… prašau.
Tai kur buvai, Voltai?
Kur buvau?
Kai visi sėdėjo čia, svetainėje, kur buvai tu?
- Na, tai… - Aš žinau, kur buvai.
Fojė tualete ir ruošeisi išbėgti nuogas, kaip mokykloje.
Ką? Iš kur žinot… Kas jums pasakė…
Tai… Iš kur žinot?
Nes Nedas vedėsi Pirmąją Džen štai ten,
ir jie negalėjo įeiti į tualetą, kad išplautų tą nesysiuką iš jos plaukų.
Bet tualetas buvo užimtas, nes ten kažkas buvo rimto, pareigūne.
Kai apklausiau Aniką, mačiau, kad jis nubėgo į tualetą
ir perlipo per chalatą, gulintį ant grindų.
Ji teisi. Mano pirmasis nuogaliaus bandymas mokyklos vakarėlyje nepavyko.
#feilas.
Tad norėjau padaryti tai dar kartą, kad mane prisimintų,
išsirengti prieš jus, bičiuliai. Nes taip prasideda draugystė.
Užimta.
Štai taip.
Kvieskit greitąją!
Dieve mano.
Ksaveras!
Taigi, pamaniau, jog šis vakaras - antra galimybė būti pastebėtam.
Galvojau, jog pamatysite mane nuogą ir…
Ką gi. Taigi, lieka du žmonės.
Anikas, mūsų pirmasis įtariamasis, kuris, kaip žinome, užlipo į viršų,
arba Bretas, kurio nebuvo iki tol, kol buvo aptiktas kūnas.
Taip.
Taigi, kuris? Anikas? Bretas?
Bretas? Anikas?
Manau, jog žinau, kas yra žudikas.
Bretas.
Dieve mano.
- Dieve mano. - Ne. Negali būti. Bretas?
Neįmanoma. Bretas vetas?
- Nieko panašaus. - Palaukit, palaukit.
Jo nebuvo svetainėje. Tą puikiai prisimenu.
Tikrai Bretas.
Pirmoji Dženifer! Užsičiaupk!
Ką čia paistai? Gyvenime nesu nieko užmušęs.
Dzin man tas Ksaveras. Aš jo nežudžiau. Sakiau jums!
Buvau su savo dukra automobilyje. Nešiau ją…
Ne, branguti. Tai buvai tu.
Pasakysiu, kodėl manau, kad tu, gerai?
Nes pykai ant Ksavero, kad jis pabučiavo Zoją, taip?
Tu dar nustūmei Aniką į krevečių bokštą,
- o tai - negražus elgesys. - Atskira tema.
- Trenkei padavėjui. - Nežinot, ką jis man pasakė.
Ir dar, jau ne kartą esi apsimelavęs. Tu nužudei Ksaverą.
- Ne! - Pažiūrėk, kaip įsiutai.
Nes kaltinate mane žmogžudyste!
Ne. Tu nužudei Ksaverą. Tik pažvelk!
Liaukitės tą kartoti, nes nudėsiu!
Jei nebūtum to padaręs, elgtumeisi žymiai ramiau.
Nenužudžiau nė vieno šiame name!
Ir jokiame kitame name!
Nereikia.
Sakiau tau, kad Bretas.
Kažkas čia ne taip. Laikas netinka.
Kai prabudau, rodos, mačiau, kad Bretas eina link savo automobilio.
Tai remsiesi savo „rodos“?
Buvau labai pasimetęs, bet…
Aš pastebėjau, kad lauko durys praviros, ir jis ten buvo. Mačiau.
Jei pasakysi, kad jį matei, į kalėjimą keliausi tu.
Jis arba tu, o jis gali nusisamdyt gerą advokatą.
Ką, turiu meluoti?
Zoja, gal padarytum man paslaugą ir pasakytum policininkei,
kad nors turiu trūkumų, bet nesu žudikas? Zoja, pasakyk jai.
Aš… Aš…
- Ką darai? - Aš…
Aš…
Tai nebuvo jis.
Ką? Atsiprašau?
Kai prabudau, pamačiau Bretą kieme.
Jei viskas įvyko tada, kai turėjo įvykti, jis nebūtų galėjęs to padaryti.
Palauk, Daner. Sakei, kad žudikas - jis.
Žinojau, kad Anikas. Varge, turėjau būti policininke.
Tai ar prisipažįsti?
Ne. Bet aš…
Suprantu, kad tai nepadės,
bet negaliu leisti Bretui sėsti į kalėjimą, kai žinau tiesą.
Galvojau, manęs nemėgsti.
Nemėgau. Iš esmės nemėgau daugelio jūsų.
Bet išklausęs visų istorijų, aš suvokiau…
Palauk. Tu klauseisi mūsų apklausų?
- Ką pasakei? Ką? - O, taip.
- Jis visų klausėsi. - Taip.
Šūdas.
- Kaip jis tą padarė? - Kaip?
Iš pradžių per vidinį tinklą, pasislėpęs studijoje,
ir labai gražiai, per tavo telefoną.
Neblogai, ką?
Gerai, taip. Klausiausi visų jūsų istorijų ir…
Suprantu, jog negražiai elgiausi.
Bet tai leido man suprasti, jog aš klydau.
Suprantat? Taip.
Mokykloje galvojau, kad jūs visi esate kritikuojantys savanaudžiai.
Bet mes visi turime daugiau bendro, nei galvojau. Net Bretas.
Netgi Ksaveras.
Mums visiems reikia vieniems kitų.
Anikai, aš nežinojau, kad tu klauseisi.
Atsiprašau dėl to, ką pasakiau.
Ne. Aš neturėjau…
Tu nepanašus
į „Šeimos reikalų“ tėvo ir Urkelo vaiką.
Šito nenugirdau.
Aš paliudysiu teisme, kad esi geras žmogus.
Taip.
Bretai. Ačiū.
Bet per vėlu, suprantat?
Durys užsidarė.
Ne per vėlu. Durys atidarytos.
Spintos durys.
Ilgokai užtrukai, mįslių mėgėjau.
Kas čia vyksta?
Visose istorijose, kurias girdėjau, spintos durys buvo uždarytos.
Bet kai užlipau į viršų, jos buvo praviros.
Ne!
Kažkas slėpėsi spintoje.
Taip. Žudikui nereikėjo užlipti laiptais per tą vienos minutės langą,
nes jis jau buvo ten.
Ir tai, jog tu slėpeisi studijoje, kai vyko Čelsės apklausa,
padėjo man išsiaiškinti.
Daner, ar sakote, kad nežudė nei Bretas, nei Anikas?
- Teisingai. - Bet prieš tai sakėte, kad Bretas.
Norėjau patikrinti. Žinojau, kad Bretas to nepadarė.
O dabar tikrai žinau, kad ir ne Anikas.
Gerai, tuomet kas?
Žmogus, labiausiai nepatenkintas savo gyvenimu.
Žmogus, papasakojęs pačią netikriausią, nupieštą istoriją.
O, ne.
Aš? Ką?
Atleiskit. Šitas angelas?
O, taip. Tu vienintelis galėjai slėptis spintoje.
Ir nukreipei visų dėmesį su vaizdo klipu,
kad jie negirdėtų mirštančio Ksavero klyksmo.
Penki, šeši, septyni! Nes vakarėlis niekad nesibaigia…
Kur aš? Kodėl aš šlapias?
Smagumėlis. Tai dabar - mano eilė?
Gerai, paaiškinkit, kodėl aš. Visi paliudys.
Kai įsijungė vaizdo klipas, aš buvau čia su Aniku.
Visi tą matė. Tu teisus.
Visi matė,
ir visi pasakė, kad atėjai čia iš balkono.
Išskyrus tave.
Kas nutiko? Tu sveikas?
Žinojau, kad tai tu. Bet kodėl troškai Ksavero mirties?
Tuomet supratau,
kad viskas prasidėjo jau prieš kelis mėnesius, kai įmontavai sistemą.
Ar džiaugiesi garso ir vaizdo įranga, kurią sumontavau tavo namuose?
Nes aš labai džiaugiausi, kad paprašei seno draugo tą padaryti.
Tad buvai šiame name vienui vienas, kai Ksavero nebuvo.
Labai įdomu. Visi buvo apkaltinti. Laukiu, ką pasakysit.
Supratau, kad įrenginėdamas sistemą,
peržiūrėjai Ksavero failus
ir pamatei…
12-ą dainą „Kietas vakarėlis“, tiesa? Tu sugalvojai pavadinimą, taip?
Taip, aš. Aš jį išpopuliarinau.
Bet jautei kartėlį, nes Ksaveras tapo žvaigžde, o tu - ne.
Tu sugalvojai, o jis pavogė.
Netiesa, nes kartėlio aš nejaučiau. Aš nesitvėriau kailyje.
Bičas panaudojo mano žodžius? Mes - draugai. Nuostabu.
Jis nebuvo tavo draugas. Pats tą žinai, taip?
Jauteisi lyg…
Tau viskas gerai?
Tik pasitraukiau. Jūs taip pasitikite savimi. Noriu…
- Nusiramink. - Aha.
Taigi, norėjai jam suteikti dar vieną šansą,
dar vieną šansą tau padėti.
Klasės susitikime paprašei prisidėti prie tavo dainos.
Tikrai to manęs prašai?
Po to, kaip mane metei ir pasirinkai solo karjerą?
Kaip su ja sekasi, beje?
Taip negražu, seni. Aš sugalvojau tavo vardą.
Mano mama sugalvojo man vardą.
Puiku. Tuomet aš sugalvojau žodžius „Kietas vakarėlis“.
- Ta mintis buvo mano. - Ką čia paistai?
- Knisaisi po mano asmeninius failus? - Ne, nesiknisau po tavo failus.
„Kietas vakarėlis“ - ne tavo. Taip sako daug suknistų bičų.
Mes - ne draugai, aišku? Prieš 15 metų aiškiai tą pasakei.
- Prieš 15 metų aš suklydau. - Tik nereikia.
Pasakysiu labai aiškiai.
Aš niekada nedainuosiu su tavim.
Tu esi niekas. Nevykėlis.
Aš esu aš. O tu man įrengei garso ir vaizdo sistemą.
- Aš nesu nevykėlis. - Gali sau taip manyti, seni.
Gali niekam šito nepasakoti?
Taip, žinoma. Kaip nori.
Jis atsisakė, ir tu palūžai.
Tu įkvėpei tą dainą, bet teisių į ją neturėjai.
Ir vienintelis kelias gauti tai, ko jauteisi nusipelnęs,
buvo jį nužudyti.
- Nužudyti? - Taip.
Nužudyti jį ir pavogti dainą,
tuomet pasakyti, kad jis ją tau atidavė,
išleisti tą dainą sudainuotą duetu -
tu su Ksaveru, kaip Tupakas.
Tikrai neįtikėtina, puikiai sukurta istorija.
Esu sužavėtas, bet taip nebuvo. Jūs viską išgalvojot.
Matai, būtent tu išsigalvojai daug istorijų,
nes pasakei Čelsei, kad buvai studijoje.
- Tai buvo tavo alibi. - Aš įrašysiu dainą su Ksaveru.
Buvau įrašų studijoje.
Bet kaip galėjai klausytis muzikos be garso?
Nes pirmoji ten nuėjo Megė,
ir sumažino garsą iki nulio.
Tuo metu, kai vykdžiau Aniko apklausą, garso vis dar nebuvo.
O tu sakei, kad neišėjai iki pat akimirkos,
kai Anikas pabudo.
Tai kaip tu galėjai klausytis tos dainos?
Kaip?
Tu tik nuėjai ten ir pasidarei asmenukę, kad turėtum alibi.
Gal matei šešerių metų mergaitę?
Ne, bičiuli. Bet tuoj pamatysi, kaip įsirašysiu į muzikos istoriją.
Jūs viską išsigalvojat! Anikai, dabar tavo eilė man padėti.
Matai, tau reikėjo, kad Ksaveras liktų su tavimi vienas,
kad galėtum jį nužudyti.
Tad įsmukai į viršų, nes vakarėlis jau išsikvėpė,
nors visi galvojo, kad tu - įrašų studijoje.
Tad kai jis išėjo į balkoną aukštu žemiau,
ėmei deglioti šviesą jo kambaryje.
Mano miegamajame mirksi šviesa.
Nueisiu pažiūrėti,
kad nenutiktų kaip filme „Parazitas“.
Bet tuomet išgirdai, kad į Ksavero miegamąjį atėjo Čelsė.
Tai šviesos jau nemirksi?
Smagi naktis, ką?
Jėzau. Ką darai? Kodėl tu čia?
- Kietas vakarėlis. - Matai?
Penki, šeši, septyni! Nes vakarėliai nesibaigia
Šoksim skanką iki ryto! Imam jausti ritmą…
Tai buvo mano idėja.
Ji priklauso man.
Padarei visą savo sušiktą karjerą mano dėka.
Gerai, išjungsiu šitą šūdą.
Kodėl… Sakei, kad naujoje versijoje jau bus galima.
Ką? Nori, kad tavo technikas tau padėtų? Duokš.
Gerai, seni. Primena „Psichopatą“.
Šūdas. Gerai jau. Pradėkim viską iš naujo, gerai? Jasperai, palauk!
Tikrai manai, kad aš tą padariau?
Aš buvau Ksavero draugas. Jis išgarsėjo. Mes ruošėmės kartu įrašyti dainą.
Turiu jo žinutes, pamenat?
Jis man parašė. Pažiūrėkit. Pažiūrėkit. Galit visiems parodyti.
Žinai, ką? Kalpas man viską labai greitai paaiškino.
- Taip, tiesa. - Taip.
- Ir kaip? - Matai, tyriau atvejį,
kai vyras nužudė savo žmoną.
Ir mes bandėme išsiaiškinti, kaip jis privertė savo žmoną
prieiti prie namo durų kaip tik tuo metu, kai jis nori ją nužudyti.
Jis parašė jai žinutę!
Ir tuomet, kadangi žinojo jos telefono slaptažodį,
ištrynė savo žinutę.
- Nori, kad technikas tau padėtų? - Tu žinojai Ksavero slaptažodį,
nes įrengei jam garso ir vaizdo sistemą.
Tad jį nužudęs, išsisiuntei sau žinutę iš Ksavero telefono.
Nes, kaip matau, jis į tavo žinutes niekad nėra atsakęs.
O šiandien staiga ėmė ir atsakė?
„12-a daina kataloge „Darbinis“ mums tiktų.“
Taip, ir…
Išsiuntęs žinutę,
tu neatėjai į svetainę, nes visi būtų tave pamatę.
Pone Gimnaste.
Tu nušokai 4,5 metro žemyn į apatinį balkoną.
- Tuomet įėjai… - Anikai!
- …kaip visi ir sakė. - Tu sveikas? Kas nutiko?
Kas tą padarė?
Tavo plane buvo tik viena problemėlė.
Anikas norėjo eiti į viršų ir pasikalbėti su Ksaveru, tiesa?
Ksaveras, tiesa?
Tad stengeisi jį sulaikyti,
nes supratai, kad jei jis ten nueis, taps pagrindiniu įtariamuoju.
Visą laiką galvojau, kad tu man padedi.
Aš ir padėjau. Ji dabar nuteikinėja tave prieš mane.
Padėjau tau nuo pat pradžių, pameni?
Ji apkaltino tave, tada apkaltino Bretą, tada - kažkokį bičą.
Voltą!
Dabar ji apkaltino mane, aišku? Kas bus kitas?
Ką kitą apkaltins?
Nes dabar jums trūksta vieno esminio dalyko -
turit krūvą teorijų, bet absoliučiai jokių įrodymų!
Bet įrodymai yra.
Ksavero miegamajame yra slapta kamera,
įmontuota „Privataus detektyvo“ plakate. Stebi tave.
Tu supratai, kad saugumo kameros turbūt užfiksavo, ką padarei.
Ką darai?
Turėjai viską ištrinti.
ĮRAŠAI IŠTRINTI
Ne, ne, ne.
Žinoma! Reikėjo leisti man padėti.
Pas tave tebebuvo Ksavero telefonas.
Parašysiu tviteryje žiaurų tekstą.
Tavo telefonas - su dėkliuku.
Ant jo auksinėmis raidėmis užrašyta „Jasperas“, kur „s“ - dolerio ženklas.
O tas telefonas buvo be dėkliuko.
NAMO KAMEROS - FORMATUOJAMA
Tad su Ksavero telefonu viską ištrynei,
nors atrodė, kad tai Daner susimovė.
Aš nesusimaunu.
Gerai. Nori pasakyti, kad nužudžiau Ksaverą ir tiesiog pasiėmiau jo telefoną?
Ir kam jis man? Ką su juo daryčiau?
Nusikopijuotum Ksavero dainų idėjas iš jo balso atminties.
Aš tapau populiaresnis už tave
Zoja
Tualetuose akustika visad nuostabi.
Negalėjai siųsti failų el. paštu. Nes jie būtų patikrinę.
Mes viską patikrinam.
Tad duše aš pats tave pamačiau.
Tu leidai dainas iš jo telefono ir įsirašinėjai į savąjį.
- Jasperai? Kodėl tu duše? - Ei.
Akustika čia - puiki. Paklausyk.
Prisiekiu, aš neturiu Ksavero telefono.
Kaip dieną. Patikrink kišenes. Patikrink tas jo prakeiktas kišenes!
Norit patikrinti kišenes? Ar turite orderį?
- Man nereikia… - Taip imi ir įlendi bet kam į kišenes?
Man nereikia orderio.
Turiu du telefonus. Čia - nusikaltimas?
Vienas - darbui su vaizdo ir garso sistemomis, kitas - draugams.
Nė vieno iš jūsų draugų telefone nėra.
Tai - ne Ksavero telefonas.
Įjunk garsą…
- Pirmyn, Kalpai. - …ir įdėk atgal jam į kišenę.
Norit pasilinksminti? Aš nieko prieš.
Nes elgiesi su manimi kaip su visiška kvaile.
Visi atvykome į šį vakarėlį, norėdami pasilinksminti.
Bet linksmybės nutrūko, nes kai kas nori būt įžymus.
Tad gerai, pasilinksminkim.
Koks Ksavero telefono numeris? Žinai jį?
Parodyk.
Šlykštus džiūsna.
- Laukiu nesulaukiu. Pasiruošę? - Taip.
Ką gi. Skambinu.
Ji pasakė, kad G taškas pažymėtas X
Pričiupom!
Taip ir maniau!
Jis tą padarė!
- Taip! Pričiupom! - Dieve mano.
- Taip ir žinojau. Sakiau. - Šaunuolė.
- Šaunuolė. Mano žmona. - Brolau. Drebėk.
Jūs nieko nesuprantat. Nieko nesuprantat.
Visi turite savo istorijas, tiesa?
Žinot, bet Ksaveras buvo man skolingas…
Buvo skolingas viską.
Aš suteikiau jam karjerą. Suteikiau vardą.
Suteikiau jam vardą. Pamenat? O jis vis tiek mane atstūmė.
Turėjau būti žvaigždė. Turėjau išgarsėti.
Tai aš turėjau išgarsėti.
Ir teprašiau mažutėlės paslaugos.
Mažutėlės. Per daug prašiau?
Nenusipelniau to? Aš jam padėjau iškilti.
Kodėl neturėjau gauti nors trupinėlio?
Bet jis vis tiek mane atstūmė.
Negalėjau leisti jam praturtėti iš mano žodžių. Na ne.
„Kietas vakarėlis“ - tai mano žodžiai!
Tai - muzikos esmės įkūnijimas! Mano žodžiai!
Ir dar apie vieną dalyką jūs nepagalvojote.
Apie ką?
- Greičiau! Jis sprunka! - Čiupkit jį!
Įtariamasis sprunka!
- Jėzau. - Štai ko nusipelnei.
Biče, tikrai nebūčiau leidęs tau prisiimti kaltę.
To tikrai neplanavau.
Todėl ir labai stengiausi pasėti abejonę.
Anikai, tu - mano draugas.
Draugai taip nesielgia.
Nagi. Stokis.
Man labai gaila, seni.
Išvesiu jį po sekundės.
Sakiau, kad gali manimi pasitikėti.
Tai nepelnytai apkaltindama Bretą…
Matai, aš nemaniau, kad tu kažkaip susijęs,
bet jūs tiek daug čiulbėjot su Jasperu, kad norėjau įsitikinti.
Be to, Zoja man pasakė, kad esi geras žmogus
ir kritinėse situacijose pasielgi teisingai.
Norėjau pažiūrėti, ar meluotum, norėdamas apsaugoti save.
Ir tu nemelavai.
Ačiū.
Žinai, parašysiu tau rekomendaciją,
jei kartais sugalvosi daryti karjerą teisėsaugos srityje.
Galėtum spręsti galvosūkius, kurie padėtų išgelbėti gyvybes.
Ačiū. Tai - ne visai mano sritis,
bet jei prireiktų pagalbos nagrinėjant bylą,
paimkite mano kortelę.
Tik labai šiandien sušlapau.
Jėga.
Taip.
Eime, išvežkime jį iš čia.
Šūdas! Aš vis paslystu ant Antrosios Džen vaisiaus vandenų?
Šlykštu!
- Gerai, kapitonas jau čia. Kapitonas. - Gerai, gerai.
Ar pakomentuosite?
- Aš - žvaigždė. - Kapitone…
Ei! Paklausykit mano dainų!
Sekit mane @Yazzmatazzsixtynine. Štai viena.
Oo, muzikantas
Daner, kas čia vyksta?
- Kapitone, aš… - Sveika.
- Aldrinai! Smagu vėl pasimatyt. - Pasiutėlė.
- Taip. - Girdėjau, kad tu čia.
Ir toliau visiems trukdai.
Man labai gaila. Bet tu pavėlavai.
Viską išsiaiškinau. Taip. Jis prisipažino.
Nieko panašaus.
Skridai net iš paties Los Andželo?
Gali apsisukti, gal dar spėsi į tą patį lėktuvą.
- Atleisk. - Ačiū,
kad prisidėjai prie komandos.
Aš atsiprašau. Tikrai labai…
„Skape Diem“, kietas vakarėlis!
Užsičiaupk!
- Kapitone, turiu kai ką pasiimti. - Viskas gerai.
- Atleisk, turiu pasiimti… - Ką darai?
Čelse. Ei.
Paklausyk, tik noriu pasakyti,
labai atsiprašau, kad negražiai su tavimi elgiausi.
Tu visa pritvinkusi pykčio.
Nėštumas atėmė smegenis.
Jų nėra. Mieloji, tai… Gal paliktum mano žmoną ramybėje?
Taip. Man vienodai.
Puiku.
Draugės?
Ne.
Ei, vaikeli.
Tėti!
- Iki, Voltai. - Voltai? Tu įsiminei mano vardą?
Po šio vakaro visi jį žinos.
- Voltas. - Taip, Voltas.
Voltas.
Šiandien - mano gimtadienis.
Su gimtadieniu, Voltai.
Nori papusryčiauti?
- Žinai, Jaspero išsinuomotu… - Taip, noriu.
Tik nunešiu į laboratoriją. Tai - įrodymas.
Galvojau, kad tai - dovana. Mano… Taip.
Iki, Mege.
Atleisk.
- Galiu vairuoti? - Taip.
Ką gi, pirmyn. Pasiruošusi?
Tai mamytė su tuo kvailiuku dabar draugai?
Taip.
Man jis patinka.
Bet jis ne toks kietas kaip tavo tėtis, tiesa?
Turi atsakyti: „Tikrai ne.“
- Tikrai ne. - Taip! Dabar kita kalba.
Gerai. Trumpam stabtelėsiu.
- Gerai. - Tik tiek tenuvažiavome?
Aha.
- Lipk lauk. - Lauk? Na, turbūt.
- Buvo… - Malonu susipažinti.
- Malonu susipažinti? - Dieve.
Beprotiška naktis.
Beprotiška naktis, bet…
štai mes.
Skamba muzika,
mudu vienui vieni,
tad įdomu, ar tu kada nors žengsi tą žingsnį.
Na, ta… Aš noriu. Bet šiąnakt įvyko žmogžudystė.
- Taip. - Kai kas sės į kalėjimą.
Žinoma.
Nelabai romantiška.
- Taip. - Taip.
Bet, na…
Tik… Gal po kelių savaičių ar panašiai,
kai viskas aprims, galėtume…
Ei. Voltas.
Atleiskit, kad sutrukdžiau.
Gal galėtumėt pirmiau užvežti mane į namus…
Išvertė Akvilė Katilienė