Paldies, ka ļāvāt uzdot viņai dažus jautājumus.
Tātad...
Džermeins jau nolaidies. Abi ar kapteini brauc šurp, tā ka...
Labi.
Sveika, mīļā. Tev nav nepatikšanu.
Es tikai gribu pavaicāt, ko tu no šī vakara atceries.
Šis vakars bija tik jautrs!
Lieliski! Pastāsti!
Es atbraucu uz skolu, jo Veronikai kaut kas bija noticis.
MEGIJA
Skolā redzēju, kā mammīte bija apskāvusi vienu onkuli un varbūt arī viņu bučoja.
Tas ir Koala Kevins.
Viņš manam koalam lika jocīgi dziedāt,
apmēram tā: "Sveiki, vai dieniņ, valabijs, bilabongs."
Kad tētiņš gribēja mani vest mājās,
mans koala palika pie smieklīgā onkuļa. Man viņš bija vajadzīgs, tāpēc teicu...
Viņam ir mans koala! Es gribu savu koalu!
Un tētiņš teica: "Labi, dabūsim tavu koalu."
Un tad mēs tā - drnn, drnn!
-Jā! -Mēs braucām ļoti, ļoti ātri.
Tas bija tik jautri! Drnn!
Es teicu: "Varu dabūt našķīti?"
Un tētiņš teica: "Labi." Bet tā arī neiedeva.
Drnn!
Un tad tētiņš izkāpa un man teica: "Gaidi te!"
Un tad onkulis, kurš uz paplātes pienes ēdienu,
iznāca no garāžas, ieraudzīja mani un teica:
"Tu savu bērnu atstāsi mašīnā vienu pašu?"
"Nemāci, kā audzināt bērnus! Es logā atstāju šķirbiņu!"
Viņš viņam iesita pa snīpi.
Un tad iegāja iekšā.
Un tad es ilgi gaidīju.
Bija ļoti garlaicīgi.
Izdomāju: iešu pateikt tētiņam, ka viņš aizmirsa man iedot našķīti,
jo viņš to noteikti gribēja zināt.
Kad iegāju iekšā, ballīte bija tik forša!
Volts.
Onkulis, kurš ar koalu dziedāja, gulēja uz grīdas.
"Gribi nākt apzīmēt smieklīgo gulošo onkuli?"
Jā, esmu lieliska zīmētāja! Uzzīmēšu kaķīti.
Tad ieraudzīju lielu bildi, kurā bija onkulis no Hungry Hungry Hippos.
Tā ir mana mīļākā filma.
Fon Poučers viņiem injicēja serumu, kas uzdzen izsalkumu.
Cik lielu izsalkumu?
Milzumlielu izsalkumu.
Tie ir viņi.
Un tad notiek vislielākie brīnumi.
Trāpīju!
Jābēg!
-Tā, Megij! -Jā?
Vai atgriezīsies pie stāsta, mīlulīt?
Ā, jā. Piedodiet.
Es priecājos par ballīti, kad piepeši...
"Vai dieniņ!"
Tētiņš mani pamanīja.
Tāpēc izdomāju: spēlēsim paslēpes.
Tagad tētiņš mani nepazīs!
Desmit! Desmit! Desmit!
"Megij, redzu tevi ar visu parūku!"
Nesanāca.
-"Atvainojiet. Piedodiet." -Volts.
-Volts. Volts. Volters. -"Palaidiet, lūdzu."
"Noķēru!"
"Mammīte tevi redzēja?"
Nē, bet es redzēju mammīti. Kopā ar dziedātājonkuli.
"Tu viņu redzēji? Ar viņu?
Ar Zeivjeru? Ko viņi darīja?"
Ar onkuli, kuru redzējām skolā.
Man liekas, viņi bučojās.
Tad viņš teica: "Man jānokārto vēl viena lieta.
Tad brauksim mājās ātri kā vējš."
Un vai to pēdējo daļu viņš pateica tā mīļi?
Nē, savā pērkona balsī.
"Bučojās? Man jānokārto vēl viena lieta.
Tad brauksim mājās ātri kā vējš!
Kamēr manis nebūs, laukā nekāp!"
"Zeivjer!"
Un tad tur sāka kliegt, un es aizmigu.
Viņš gribēja izdarīt vēl vienu lietu, un tad sākās kliegšana?
Varbūt varētu neturpināt viņas klātbūtnē?
Klau, mīlulīt, varbūt tu vēl kaut ko redzēji vai dzirdēji, vai...
Pilnīgi jebko.
Nu, vienu lietu es vēl redzēju, bet tas bija tāds kā nedarbs.
Izstāsti!
Kad izdzirdēju kliegšanu, es palūrēju pa logu.
Durvis bija tā kā vaļā, bet neko daudz es neredzēju.
Taču redzēju, kā tante, kas ir stāvoklī un kuru sauc Otrā, uztraukumā kliedza,
jo viņa piečurāja grīdu.
Iekliedzās: "Man nogāja ūdeņi!"
Bet es zināju, ka viņa čurā, jo viss lija no kleitas iekšpuses.
Nekādu ūdeņu viņai vispār nebija.
Tur tev varētu būt taisnība. Iespējams, es tur pirms brīža paslīdēju.
Klau, zvani Macuno. Lai viņš pārbauda visas dzemdību nodaļas.
Liels paldies! Tu biji malacīte! Sit saujā!
Jā! Tu esi lieliska.
Zoja, vēl pēdējais jautājums.
Jūs teicāt, ka abas ar Čelsiju pagājāt uz bāra pusi,
kad atmodās Anīks - lai redzētu, kas notiek.
Jā.
Cik ilgi bijāt prom no trepēm?
-Varbūt kādu minūti? -Paldies.
Man ātri jāpaskatās Zeivjera istabā. Tad būšu gatava veikt arestu.
-Kurš ir vainīgais? -Savāc visus viesistabā, lūdzu.
Kas tur notika?
Liekas, viņa domā, ka Brets...
Viņa domā, ka, kamēr tava atmošanās novērsa mūsu uzmanību, viņš...
Tev viss labi?
Īsti nav.
Man laikam jānoliek gulēt meitu.
-Tētiņ! -Megij!
Varam aprunāties? Nē, nē? Es tūlīt nākšu. Mīlu tevi.
Vainīgs ir Brets. Es zināju! Atceries, es jau teicu, ka Brets.
-Palieciet te. -Zinu.
Atgādiniet. Mums jāpaliek te?
Jā.
Un tev tās ir lieliskas ziņas, jo tevi vairs netur aizdomās.
Nedomāju, ka vainīgais ir Brets.
Ko? Kāpēc?
Uzmanību!
Mostieties! Ātrāk!
Man ir labas ziņas. Gaidīšana beigusies.
Es zinu, kurš ir slepkava.
Atvainojiet, un jūs to atklāsiet mums visiem?
Man kā glābējam tas šķiet ļoti neparasti.
Jūs esat brīvprātīgais ugunsdzēsējs uz pusslodzi.
To dara mīlestības, ne naudas dēļ. Tā teica Gandijs.
Tā Gandijs pilnīgi noteikti nav teicis.
Nu, bet vajadzēja.
Mums ir 12 minūtes.
Paldies. Tātad jūs visi visu vakaru esat runājuši.
Un tagad ir pienākusi mana kārta.
-Ak dievs! -Kas atkal?
Saņēmu ziņu no 2. Dženiferes. Viņa ir piedzemdējusi.
"Vīrs brauc šurp no Tokijas. Mamma un bērns jūtas labi."
Ak dievs! Es mēģinu izstāstīt, kurš nogalināja Zeivjeru!
Tāpēc klausieties!
Parunāsim par to, kurš to būtu varējis.
Čelsij,
jūs atzināties, ka pēdējā redzējāt Zeivjeru dzīvu.
Un viņa viņam iedeva savu blašķi, kurā bija kaķu narkotikas.
-Es... -Pag! Čelsij, tu viņu sazāļoji?
-Ko? -Ak dievs!
Pieņemsim, ka viņa melo. Ka viņa nevis aizgāja prom,
bet iedeva viņam to kaķu dziru
-un pārgrūda pāri malai. Vai ne? -Nē.
Un tad nonāca lejā, it kā nekas nebūtu noticis.
Kā jums liekas? Viņa ir drusku tērēta, ne?
-Ķerta. -Drusciņ.
-Traka. -Traka.
Bet es to neizdarīju.
Zinu, mīļā.
Jo Indigo teica, ka redzējusi Zoju un Čelsiju pie trepēm,
kad 1. Džena sajuta, kā Zeivjers viņai cisā uz galvas,
kurš patiesībā izlēja blašķes saturu, būdams vēl dzīvs.
Un vēl tās nebija nekādas narkotikas. Tie bija kaķu trankvilizatori.
Ar viskiju un šļuku ingveralus. Mans firmas kokteilis.
Tātad, 1. Džena, lūk, kas jums lija matos. Nevis čuras.
Piedodiet, vai tas kaut kādā ziņā būtu labāk?
-Daudz labāk. -Nu protams.
-Cilvēka urīns? -Par čurām?
Eiropā ne.
Un ir vēl viens cilvēks, kuru mēs visi redzējām -
nu, lielākā daļa no jums - ejam augšā pa trepēm. Anīks.
Bet, redz, man nācās sev vaicāt.
"Klau, vai laika bija gana daudz, lai pa trepēm uzkāptu kāds cits?"
Un es sev atbildēju:
"Jā gan."
Vai zināt? Zināt?
Auksti galīgi nav garšīgi, ticiet man.
-Stāv uz galda jau labu brīdi. -Gandrīz dienu.
Redz, Zoja teica, ka viņas ar Čelsiju pametušas trepes
uz kādu minūti,
-lai redzētu Anīka trakošanu. -Kur es esmu?
-Vai tā, Čelsij? -Jā, pareizi.
Redz, par šo brīdi es noklausījos piecas dažādas versijas.
Un katrā no tām bija trīs cilvēki,
kuru tai brīdī viesistabā nebija.
Tie bija Volts...
Kas, es? Labi.
Megija...
un Brets.
Redz, Megija Breta mašīnā gulēja.
Tāpēc es pieņemšu,
ka viņa nav slepkava - pagaidām.
Un vēl viņai ir seši gadi, tā ka diez vai.
-Bet tad iedomājos par Voltu. -Ei!
Par neredzamo Voltu.
"Kā lai palieku atmiņā? Nezinu." Ar slepkavību?
Tik provokatīvs vārds...
Redz, viņam pietika laika, lai, neviena nemanīts, uzlavītos pa kāpnēm,
jo Voltu neviens nekad neievēro.
Bet mana mamma?
Nē. Es to neizdarīju. Un tie ir fakti.
Apsveriet tos... lūdzu.
-Kur tad jūs bijāt, Volt? -Kur es biju?
Kamēr visi stāvēja viesistabā, kur bijāt jūs?
-Tas... -Es zinu, kur bijāt.
Priekšnama vannasistabā, kur gatavojāties strīkera skrējienam kā skolas laikā.
Ko? Kā jūs zināt... Kurš jums izstāstīja...
Es... Kā jūs to zināt?
Redz, jo Neds uz turieni veda 1. Dženu,
lai izmazgātu no matiem to, kas nav čuras, bet viņi tur netika iekšā.
Bet vannasistabā kāds lika kluci, policiste.
Un pēc Anīka nopratināšanas redzēju, kā viņš ieskrien vannasistabā,
pie kuras uz grīdas bija halāts.
Taisnība. Mans pirmais plikā skrējiena mēģinājums skolas ballītē izgāzās.
#izgāšanās.
Tāpēc gribēju mēģināt vēlreiz. Lai paliktu jūsu atmiņā,
gribēju izģērbties pliks, jo tā sākas draudzība.
Aizņemts!
Nu tad sākam.
Izsauciet ātros!
Ak dievs!
Zeivjer!
Nu, es domāju, ka šovakar man būs otra izdevība palikt atmiņā.
Parādīties jums visiem plikam, un...
Labi, tātad atliek vēl divi cilvēki.
Anīks, mūsu sākotnējais aizdomās turamais, kurš, kā zinām, uzgāja augšā,
vai Brets, kurš līdz līķa atrašanai bija pazudis.
Pareizi.
Nu, kurš tad tas ir? Anīks? Brets?
Brets? Anīks?
Domāju, ka zinu, kurš ir slepkava.
Brets.
Ak dievs!
-Ak dievs! -Nē. Nē, nē, nē. Nevar būt. Brets?
Neiespējami. Brets ar korveti?
-Nemūžam! -Pag, pag!
Viņa viesistabā nebija. To es atceros pavisam skaidri.
Tam jābūt Bretam.
1. Dženifere, aizveries!
Ko tu runā? Es nekad nevienu neesmu nogalinājis.
Man Zeivjers ir pie pakaļas. Es viņu nenogalināju. Es jums teicu!
Es biju ar savu meitu mašīnā. Vedu viņu...
Nē, nē, mīlīt. Bijāt gan jūs.
Pateikšu, kāpēc tā domāju, labi?
Jo bijāt nikns uz Zeivjeru par to, ka viņš bučojās ar Zoju, ja?
Un vēl jūs Anīku iegrūdāt garneļu skulptūrā.
-Ļauni. -Pilnīgi cita lieta!
-Jūs iesitāt oficiantam. -Jūs nezināt, ko viņš man pateica!
Un melojis jūs esat ne reizi vien. Zeivjeru nogalinājāt jūs.
-Nē! -Skat, kā esat uzvilcies!
Jo jūs mani vainojat slepkavībā!
Nē, jūs Zeivjeru nogalinājāt.
Izbeidziet, vai arī jūs nogalināšu!
Ja nebūtu vainīgs, jūs būtu daudz mierīgāks.
Es šajā mājā neesmu nogalinājis nevienu!
Vai kādā citā mājā!
Nevajag. Nevajag.
Es tev teicu, ka Brets.
Kaut kas nelīmējas. Saproti, nesakrīt laiks.
Kad atmodos, esmu gandrīz drošs, ka redzēju, kā Brets iet uz mašīnu.
Tu to visu balsti uz "gandrīz drošs"?
Man bija traucēta uztvere, bet...
Es ieraudzīju pavērtas ārdurvis, un tajās bija viņš. Es viņu redzēju.
Ja atzīsi, ka viņu redzēji, cietumā nonāksi tu.
Tu vai viņš. Un viņš var atļauties advokātu.
Un ko, man melot?
Zoja, lūdzu, esi tik laba un pasaki policistei:
kaut arī man piemīt daudz trūkumu, es neesmu slepkava. Zoja, pasaki!
Es... Es...
-Ko tu dari? -Es...
Es...
Viņš to neizdarīja.
Ko? Atvainojiet.
Kad atmodos, redzēju Bretu pie mājas.
Ja tas notika tajā brīdī, viņš to nebūtu varējis izdarīt.
Pag, Denere. Tu teici, ka vainīgais ir...
Es zināju, ka Anīks! Man vajadzēja strādāt policijā!
Tātad jūs atzīstaties?
Nē. Bet, ziniet, es...
Zinu, ka tas man nepalīdz,
bet es nevaru uzgrūst vainu Bretam, ja zinu patiesību.
Domāju, tu mani neciet.
Necietu. Jūs neviens man īsti nepatikāt.
Bet, klausoties jūsu stāstus, es vienkārši sapratu...
Pag, tu noklausījies mūsu iztaujāšanu?
-Ko tu teici? -O jā.
-Viņš noklausījās visus. -Jā.
O johaidī!
-Kā viņš to darīja? -Kā?
Vispirms caur namruni, tad - paslēpies studijā,
un pavisam atjautīgi - pa telefonu.
Vai ne?
Labi, jā. Es noklausījos jūsu visu stāstus, un es...
Es zinu, ka tā nevajadzēja.
Bet tas man palīdzēja saprast, ka man nebija taisnība.
Saprotat? Jā.
Ziniet, skolas laikā man jūs visi likāties egoisti un kritizētāji.
Bet mums ir daudz kā kopīga. Pat Bretam.
Pat Zeivjeram.
Mēs visi cits citam esam vajadzīgi.
Anīk, es nezināju, ka tu noklausies.
Es ļoti atvainojos par saviem vārdiem.
Nē, man nevajadzēja...
Tu neizskaties kā Family Maters tēta un Ērkla dēls.
To es nedzirdēju.
Es tiesā liecināšu, ka esi labs cilvēks.
Jā!
Bret. Paldies.
Bet ir jau par vēlu, saproti?
Durvis ir aizvērušās.
Nav vis. Durvis bija vaļā.
Skapja durvis.
Ilgi domājāt, mīkluzini.
Kas notiek?
Visos stāstos es dzirdēju, ka skapja durvis bija ciet.
Bet, kad tur uzgāju es, tās bija vaļā.
Nē!
Kāds slēpās skapī!
Jā. Slepkavam nebija jātiek augšā minūtes laikā,
jo slepkava jau bija tur.
Un tas, ka slēpāties ierakstu kabīnē, kamēr iztaujāju Čelsiju,
man palīdzēja visu saprast.
Denere, tu tagad saki, ka vainīgs nav ne Brets, ne Anīks?
-Pareizi. -Bet tu tikko teici, ka Brets!
Tā bija pārbaude. Un es zināju, ka Brets to neizdarīja.
Bet tagad zinu droši, ka arī Anīks ne.
Labi, kurš tad?
Cilvēks, kuru visvairāk satrauca, kāda izveidojusies viņa dzīve.
Tas, kurš izstāstīja vispārspīlētāko un nepatiesāko stāstu.
O nē.
Es? Ko?
Es atvainojos. Šis eņģelītis?
Jā. Jūs vienīgais varējāt paslēpties skapī.
Un jūs ar savu video novērsāt visu uzmanību,
lai viņi nedzirdētu Zeivjera kliedzienu, kad viņu nogalinājāt.
Pieci, seši, septiņi! Jo ballīte nebeidzas...
Kur es esmu? Kāpēc esmu slapjš?
Būs jautri. Tātad tagad ir mana kārta?
Labi, izskaidrojiet, kā tas varēju būt es. Visi bija liecinieki.
Kad parādījās video, es biju lejā pie Anīka.
Visi tiešām bija liecinieki. Jums taisnība.
Visi bija liecinieki
un teica, ka jūs ienācāt no balkona.
Izņemot jūs.
Kas notika? Tev viss labi?
Zināju, ka tam jābūt jums, bet kāpēc lai jūs vēlētos Zeivjera nāvi?
Tad es sapratu,
ka viss sākās pirms pāris mēnešiem, kad uzstādījāt AV sistēmu.
Kā tev patīk tas AV aprīkojums, ko tev uzstādīju?
Jutos glaimots, ka darbu piedāvāji vecam draugam.
Tātad jūs mājā bijāt viens pats, kad Zeivjera te nebija.
Man tīri labi patīk. Jūs esat apsūdzējusi visus. Nu tad mani arī!
Domāju, ka, uzstādot aparatūru,
jūs palūrējāt Zeivjera failos,
uzgājāt...
12. dziesmu "Vai nav lieliska ballīte?", vai ne? Tas ir jūsu teksts.
Mans. Es to padarīju slavenu, jā.
Jūs pret Zeivjeru sajutāt milzu rūgtumu, jo viņš bija zvaigzne, bet jūs - ne.
Tas bija jūsu teksts, un viņš to nozaga.
Tas nav pareizi, jo man nebija rūgtuma. Biju sajūsmā.
Viņš izmantoja manu tekstu. Mēs esam draugi. Tas ir lieliski.
Viņš nebija jūsu draugs. Un jūs to zināt, skaidrs?
Jums likās...
Jums viss kārtībā?
Atbrīvoju jums ceļu. Jūs esat tik pašpārliecināta...
-Nomierinieties. -Jā.
Redz, jūs gribējāt viņam dot vēl vienu iespēju,
vēl vienu iespēju palīdzēt jums.
Tāpēc salidojumā jūs lūdzāt viņa svētību savai dziesmai.
Tu tiešām man to lūdz?
Lai gan mani pameti, lai sāktu solo karjeru?
Kā tev ar to iet, starp citu?
-Nav godīgi. Es tev devu tavu vārdu. -Vārdu man deva mamma.
Labi, bet es izdomāju "vai nav lieliska ballīte".
-Tā bija mana ideja. -Ko tu runā?
-Tu skatījies manos failos? -Nē, es neskatījos.
"Vai nav lieliska ballīte" nav tavs teksts. Tā vienkārši saka.
Mēs neesam draugi. Tu to pateici jau pirms 15 gadiem.
-Es kļūdījos. -Izbeidz.
Es pateikšu pavisam skaidri, ja?
Es nemūžam nedošu svētību nevienai tavai dziesmai.
Tu esi nulle. Lūzeris.
Es esmu es. Tu esi mans AV uzstādītājs.
-Es neesmu lūzeris. -Māni vien sevi.
Vai tu, lūdzu, varētu par šo sarunu nevienam nestāstīt?
Jā, protams, vienalga.
Viņš pateica nē, un jūs uzsprāgāt.
Jūs bijāt dziesmas iedvesmas avots, taču jums uz to nebija juridisku tiesību.
Bija tikai viena iespēja, kā iegūt to, kas, jūsuprāt, jums pienācās, -
viņu nogalināt.
-Viņu nogalināt? -Jā.
Nogalināt, nozagt dziesmu
un tad pateikt, ka viņš to jums uzdāvināja,
un izlaist dziesmu kā duetu,
kurā Zeivjers būtu jūsu Tupaks.
Ziniet, tas ir neticams, nereāls, izfantazēts stāsts.
Man pat patika, tikai tas ir pilnīgi nepatiess. Viss izdomāts.
Redz, stāstus izdomājat jūs.
Jūs pateicāt Čelsijai, ka atradāties studijā.
-Tas bija jūsu alibi. -Es rakstīšu dziesmu ar Zeivjeru.
Es atrados studijā.
Bet kā jūs tur varējāt klausīties mūziku, lai tā nespēlētu pilnā skaļumā?
Jo pirms tam tur bija Megija,
un viņa visas pogas pabīdīja uz desmit.
Un, kad iztaujāju Anīku, pogas bija tādā pašā stāvoklī.
Un tad jūs teicāt, ka neiznācāt no turienes,
kamēr nebija atmodies Anīks.
Nu, kā tad jūs to dziesmu klausījāties?
Kā tas iespējams?
Jūs tur iegājāt, uztaisījāt alibi selfiju un aizgājāt.
Sešgadīgu meiteni esi redzējis?
Nē, vecīt, bet paliec. Es taisos ieiet mūzikas vēsturē.
Jūs visu izdomājat! Anīk, tagad tev vajadzētu mani atbalstīt.
Redz, jums Zeivjeru vienu pašu vajadzēja dabūt uz viņa istabu,
lai varētu viņu nogalināt.
Tāpēc, kad ballīte sāka iet uz beigām, jūs uzzagāties augšā...
kamēr visi domāja, ka esat studijā.
Un, kad viņš atradās apakšstāvā uz viesistabas balkona,
jūs viņa istabā sākāt mirkšķināt gaismas.
Manā, nu, guļamistabā tā kā mirgo gaisma.
Vajadzētu... Laikam jāiet apskatīties.
Varbūt veidojas līdzīga situācija kā filmā Parazīts.
Bet tad jūs izdzirdējāt, kā Zeivjera istabā ienāk Čelsija.
Gaisma nemirgo?
Foršs vakars, ne?
Jēziņ! Ko tu te dari? Kāpēc atnāci?
-Vai nav lieliska ballīte? -Redzi?
Pieci, seši, septiņi! Jo ballīte nebeidzas
Un mēs dejojam līdz rītam! Mēs pieliekam tempu...
Tā bija mana ideja.
Tas pieder man.
Visa tava sūda karjera eksistē tikai manis dēļ.
Labi, es to sūdu slēdzu laukā.
Kāpēc... Tu teici, ka atjauninājumi visu sakārtos.
Gribi, lai tavs AV uzstādītājs palīdz? Nu, lūdzu.
Tā, vecīt, te jau sāk iet kā Psycho.
Bļāviens! Vecīt, labi, sāksim visu no sākuma, labi? Jasper, pagaidi!
Jūs tiešām domājat, ka to izdarīju?
Es biju Zeivjera draugs. Mēs gribējām ierakstīt dziesmu.
Man ir īsziņas, atceraties?
Viņš man atrakstīja. Paskatieties! Paskatieties! Parādiet visiem!
Zināt? Šo mīklu man palīdzēja atminēt Kalps.
-Jā gan. -Jā.
-Kā? -Redz, man savulaik bija lieta,
kur vīrs bija nogalinājis sievu.
Un mēs centāmies saprast, kā viņš panāca,
ka sieva pienāk pie durvīm īstajā laikā, lai viņš viņu nogalinātu.
Nu viņš viņai aizrakstīja!
Un tad, tā kā viņš zināja viņas telefona paroli,
viņš īsziņu izdzēsa.
-Gribi, lai tavs AV uzstādītājs palīdz? -Un jūs zinājāt Zeivjera paroli,
jo uzstādījāt viņa tehniku.
Un, kad bijāt viņu nogalinājis, jūs sev aizrakstījāt no Zeivjera telefona.
Jo es te skatos, ka viņš nekad jums uz ziņām neatbild.
Bet šodien nez kāpēc atbild?
"12. dziesma WIP mapē der mūsu sadarbībai."
Jā, un...
Kad nosūtījāt ziņu,
jūs nenācāt lejā pa trepēm, kur jūs pamanītu.
Misters Lokanais Vingrotājs!
Jūs no augšas balkona nolēcāt uz šī - piecus metrus zemāk.
-Tad ienācāt iekšā... -Anīk!
-...tieši tā, kā visi stāstīja. -Tev viss kārtībā?
Kas to izdarīja?
Jūsu plānā bija tikai viena maza ķibele.
Anīks gribēja runāt ar Zeivjeru un iet augšā, vai ne?
Zeivjers, ja?
Un jūs centāties viņu atturēt,
jo zinājāt, ka tad viņš kļūs par galveno aizdomās turamo.
Visu šo laiku es domāju, ka tu man palīdzi.
Es arī palīdzēju. Viņa tevi noskaņo pret mani!
Es tev palīdzēju no paša sākuma, atceries?
Vispirms viņa apsūdzēja tevi, tad Bretu, tad vēl to svešinieku...
Voltu!
Un tagad viņa apsūdz mani. Kurš būs nākamais?
Kuru viņa apsūdzēs nākamo?
Jo ir viena lieta, kuras jums pietrūkst.
Jums ir visādas neprātīgas teorijas, taču nav neviena pierādījuma!
Bet pierādījumi ir.
Zeivjera guļamistabā ir slēptā kamera.
Private Eyes filmas plakātā, un tā visu redz.
Tu saprati, ka viss, ko darīji, droši vien būs redzams kamerās.
Ko tu dari?
Tev nācās video izdzēst.
VIDEO IZDZĒSTS
Nē, nē, nē!
Nu protams! Tieši to jau es jums teicu!
Zeivjera telefons vēl bija pie tevis.
Es sacerēšu riebīga stila tvītu.
Redzi, tavam telefonam ir vāciņš.
Uz tā ar zelta burtiem rakstīts "Jaspers" ar dolāra zīmi S vietā.
Un tam telefonam vāciņa nebija.
KAMERAS - FORMATĒŠANA
Tātad tu ar Zeivjera telefonu izdzēsi video un vainu uzvēli Denerei.
Es nekad nekļūdos.
Labi. Tu saki, ka nogalināju Zeivjeru un nozagu viņa telefonu.
Kāpēc man bija vajadzīgs viņa telefons?
Lai no balss ierakstiem nokopētu Zeivjera idejas.
Es tiku pāri tam Ka biju zemāk par tevi
Zo-o-o-ju
Tualetēs ir laba akustika.
E-pastā pārsūtīt failus sev tu nevarēji, jo to noteikti pārbaudītu.
Pārbaudītu gan.
Tāpēc dušā - es pats redzēju -
tu viņa telefonā ierakstus atskaņoji un ar savējo - ierakstīji.
-Jasper? Kāpēc tu esi dušā? -Ei.
Fantastiska akustika. Gribi dzirdēt?
Es zvēru, ka man nav Zeivjera telefona.
Kā vecos laikos - pārbaudīt kabatas! Pārbaudi viņa draņķa kabatas!
Pārbaudīsiet kabatas? Jums orderis ir?
-Man nevajag... -Līdīsiet svešās kabatās?
Man nevajag orderi!
Man ir divi telefoni. Vai tas kāds noziegums?
Viens darbam - AV uzstādīšanai -, otrs - draugiem.
Un jūs no turienes es izdzēsīšu.
Tas nav Zeivjera telefons.
Ieslēdz skaņu.
-Dariet tā! -Un ieliec viņa kabatā.
Gribat jautrību? Man gribas jautrību.
Jo jūs domājat, ka es esmu muļķe.
Jūs visi ieradāties afterpārtijā, lai izpriecātos,
bet prieka bija maz, jo viens te gribēja būt slavens.
Nu tad pagādāsim jautrību!
Kāds ir Zeivjera numurs? Tev ir?
Parādi.
Kārnais draņķis!
-Nespēju sagaidīt. Nu, gatavi? -Jā.
Labi. Laižam.
Viņa teica: X apzīmē G punktu
Pieķerts!
Es zināju!
Tas bija viņš!
-Jā! Iekrita! -Ak dievs!
-Es zināju. Es taču pateicu. -Malacis, mīļā.
-Malacis! Tā ir mana sieva. -Brāl, neveikli!
Jūs neko nesaprotat. Jūs neko nesaprotat.
Jums katram ir savs stāsts, vai ne?
Ziniet, bet Zeivjers... Viņš bija man parādā... Parādā par visu.
Es viņam devu karjeru, es viņam devu vārdu.
Es viņam devu viņa vārdu, atceraties? Un viņš vienalga gribēja mani piečakarēt.
Zvaigznei bija jābūt man. Panākumi bija jāgūst man.
Man bija jākļūst slavenam!
Bet es lūdzu tikai mazu daļiņu nopelnu.
Drusciņ. Kāpēc lai tas būtu par daudz?
Vai es to neesmu pelnījis? Es viņam palīdzēju visu sākt.
Kāpēc nevaru dabūt mazu drusciņu? Nē?
Bet viņš gribēja mani piečakarēt.
Bet ar manu tekstu viņš bagāts nekļūs. Nu nē!
"Vai nav lieliska ballīte" ir mans sūda teksts!
Tas ideāli iemieso svētku mūziku! Tas ir mans!
Un jūs vēl par kaut ko nebijāt iedomājušies.
Par ko?
-Malā! Viņš bēg! -Ķeriet ciet!
Aizdomās turamais bēg!
-Jēziņ! -Lūk, ar ko tas beidzas!
Vecīt, es negribēju tevi padarīt par vainīgo. Tas nebija plānots.
Tāpēc centos tev palīdzēt sēt šaubas.
-Anīk, tu esi mans draugs. -Draugs tā nedarītu.
Nāciet, celieties!
Piedod, vecīt.
Tūlīt vedīšu viņu prom.
-Teicu, ka varat uz mani paļauties. -Tātad, kad vainojāt Bretu...
Redz, es nedomāju, ka jūs ar to esat kā saistīts,
taču jūs tā bijāt sadziedājies ar Jasperu, ka man bija jāpārliecinās.
Turklāt Zoja man teica, ka jūs esat labs cilvēks.
Ja jūs piespiestu, jūs rīkotos pareizi.
Un es gribēju redzēt, vai melosiet, lai sevi pasargātu.
Un jūs nemelojāt.
Paldies.
Ziniet, varu nodaļā par jums aizlikt vārdu,
ja izlemsiet pievērsties karjerai tiesībsargāšanas iestādēs.
Tur varētu risināt mīklas, kas glābj dzīvību.
Paldies. Jā, tas īsti nav mans lauciņš,
bet, ziniet, ja jums kādreiz vajag palīgu, lai atrisinātu lietu...
Te būs mana vizītkarte, šķiet. Šodien daudzas saslapināju.
Forši.
Jā.
Nu, vedīsim viņu prom.
Velns! Es visu laiku paslīdu 2. Dženiferes augļūdeņos?
Pretīgi!
ŠERIFS
-Tā, kapteinis nāk. Kapteinis ir klāt. -Labi, labi.
Lūdzu paziņojumu!
-Es esmu zvaigzne. Ei! -Kapteini...
Ei! Paklausieties manu mūziku!
Sekojiet man:@Yazzmatazzsixtynine. Te - mazs ieskatiņš.
Ou, mūzikas puisīt
Denere, kas te notiek?
-Kapteini, es... -Sveika.
-Oldrin! Prieks redzēt! -Trakais Suns.
-Jā. -Dzirdēju, ka esi te.
Joprojām taisi nepatikšanas.
Vai, piedod, tu nokavēji.
Es jau atradu vainīgo. Jā. Visā atzinās.
Nevar būt.
Tu atlidoji no pašas Losandželosas?
Griezies riņķī un kāp atpakaļ lidmašīnā, vecīt.
-Atvainojiet. -Paldies, ka esi komandas spēlētājs.
Atvainojiet. Es tiešām...
Ska-pe Diem! Vai nav lieliska ballīte?
Aizveries taču!
-Kapteini, man jāpaņem viena lieta. -Labi.
-Atvainojiet, man jāpaņem mans… -Kā iet?
Čelsij. Ei.
Klau, es gribēju pateikt...
Es nožēloju, ka neizturējos pret tevi tā, kā vajadzētu.
Ārprāts, kāds tevī var būt niknums!
Grūtnieces smadzenes.
Bet tev nav tādas. Mīļā, tas... Varbūt liksi manu sievu mierā?
Jā. Man vienalga.
Lieliski. Draudzenes?
Nē.
Čau, bērniņ.
Tētiņ!
-Uz redzīti, Volt. -Volt? Tu atcerējies manu vārdu.
Tagad to neviens vairs neaizmirsīs.
-Volts. -Jā, Volts.
Volts.
Man šodien ir dzimšanas diena.
Daudz laimes, Volt.
Varbūt aizbraucam brokastīs?
-Zini, Jaspera mašīnai vēl... -Jā, aizbraucam.
Jāved uz laboratoriju. Pierādījumi.
Domāju, ka dāvana. Man šodien ir... Jā.
Atā, Megij.
Piedod.
-Palaidīsi pie stūres? -Jā.
Labi, laižam. Gatava?
Klau, tad mammīte un jocīgais onkulis tagad ir draugi?
-Jā. -Man viņš patīk.
Bet nav tik foršs kā tētis, ne?
Tagad tev jāsaka: "Noteikti nav."
-Noteikti nav. -Jā! Tieši tā!
Labi, es uz brīdi nobraukšu malā.
-Labi. -Kā? Esam atbraukuši?
Jā.
-Kāp laukā! -Laukā? Nu, tad jau laikam tā.
-Bija... -Uz neredzēšanos!
-Uz neredzēšanos? -Ak dievs!
Viena traka nakts.
Traka gan, bet...
te nu mēs esam.
Un skan mūzika,
un mēs esam vieni,
un es nesaprotu, vai tu vienreiz spersi to soli?
Nu, jā... Tas ir, es gribu. Bet, nu, cilvēks ir miris, zini...
-Jā. -Vienu aizveda uz policiju.
Jā.
Nelikās baigi uzbudinoši, zini.
-Jā. -Jā.
Bet zini...
Vienkārši... nu, varbūt, zini, pēc pāris nedēļām,
kad nebūs vairs tik traki, mēs varētu...
Ei. Volts.
Piedodiet, ka traucēju.
Jūs varētu vispirms mani aizvest uz mājām vai...
Tulkojis Imants Pakalnietis