Небезпечна вечірка
Художниця. Я про тебе багато чула. Усі про тебе говорять.
Ти береш на себе серйозний удар за свого Аніка.
Ви цілком упевнені, що я його не вбивала?
Ні. Зовсім не впевнена. То це була ти?
У вас не буває відчуття, ніби всередині вас є така «ви»,
людина, якою ви завжди хотіли бути?
А є ще інша «ви» – ви навіть і не уявляли, що станете цією людиною,
і вам не віриться, що таки стали.
Я не дуже зрозуміла. І трохи заплуталася.
- Я мушу зізнатися. - Ну, чорт забирай.
Ти сказала чарівні слова. Люба, розповідай з самого початку.
Ну що ж…
На відміну від усіх інших,
мені не було дивно прийти до нашої школи.
ЗОЇ
Я з неї ніби ніколи й не пішла.
Не знаю навіть, скільки разів я ходила по тому переходу.
Чотири роки старшої школи.
Це дуже коротка спідниця.
Десять років як адміністраторка й учителька мистецтва.
Це дуже коротка спідниця.
О боже, я тепер як місіс Кренвінкл?
Я ж була весела.
Зої-Веселунка.
Вона й досі десь є, в глибинах моєї захаращеної голови…
ЗОЇ-ВЕСЕЛУНКА
…готова пити «Єґермейстер» прямо з пупка життя.
І сьогодні я дала їй волю.
ВТЕЧА З ШОУШЕНКА
ВИПУСК-2006 З ПОВЕРНЕННЯМ
Випусти.
О ні. О ні.
Ого. Ти ж мене туди запхала ще тоді, як завагітніла.
Господи боже. Ну що ж! Доведеться надолужувати згаяний час.
Вони сталі більші?
Так, на пів розміру більші, але основна заслуга тут ліфчикова.
НЕПРИСТОЙНІСТЬ ПОБАЧИТИ СВІТАНОК
Це список усього, що сьогодні треба зробити.
Авжеж, ти підготувала список. Чому він розірваний?
Ну, мені здалося, що водій убера мене осуджував.
А потім, коли він не бачив, я його склеїла.
Що, ти принесла на вечірку скотч?
Я скрізь ношу скотч.
О боже. Не віриться, що ми з тобою – одна й та сама людина.
Мені варто через оце хвилюватися?
О, ні-ні… Це я розігрую перед вами свою внутрішню боротьбу.
А через це мені хвилюватися?
Ні.
А ти часто сама з собою говориш, відповідаєш собі?
Н… Це просто метафора.
«Украсти декор зі столу».
- Нудно. - «Якщо він елегантний».
«Напитися прямо з пляшки».
Як весело.
«Номер сім. Поцілуватися з індивідом, з яким ти нізащо б не стала».
Жах! «З індивідом»? Ні.
- Тук-тук. Вибачте. - Бро.
Я не можу цього допустити. Зої, ти не мусиш цього робити.
Ну, трошки мушу.
Так, ти мусиш тут бути, бо щодо тебе ведеться розслідування.
Ми ж обоє знаємо, що ти нічого не робила.
Нічого ми обоє не знаємо.
Вона може приховува…
Знаєш що? Ану геть звідси.
Тобі тут узагалі не можна бути.
- Так. - Ти підозрюваний.
І двері за собою зачини. Поважай процедуру, бро!
Дві Зої,
- розповідайте швидше. - Добре.
Тобі дзвонять.
- Що-що мені? - Тобі дзвонять, відповідай.
Відповідати?
Я тебе набрав, а свій телефон залишив у студії.
Ми зможемо слухати з твого телефона.
Ти геній. Ти геній.
- Ти геній. - Давай пошепки.
АНІК
Десять відсотків заряду? Як ти живеш? Ненормальний чи що?
Тут має бути тисяча зарядок. Розділімося й пошукаємо.
- Це хороший план. - Ага.
- На відстані навушники не працюють. - Прямо як ми з тобою.
Так.
- Ходімо заряджатися разом. - Скажи інакше.
Сьогодні мав бути вечір Зої-Веселунки.
Слухай, сучко. Пусти мене сьогодні за кермо.
- Ти мені на голову давиш. Ні. - Це моя голова.
- Не ний. - Я знаю,
- що коли хочу пісяти, то яєчка болять. - Бретт?
Вона мене бачить?
Я розберуся.
Де Меґґі?
Вона з Веронікою.
Сьогодні мій вечір.
- Мій вечір. - Але ж це й моя зустріч випускників.
Тому…
і ще…
Я буквально так його й почула.
- Наче він просто пердить ротом? - Ви… То ви з ним уже говорили?
Ну все, забудь.
Привіт, Зої.
- О боже. - О боже. Анік.
Вибач. Мабуть, я й сам не знаю своєї сили.
Це Анік. Він усе ще наче милий, правда?
Так, милий, як листівки, які Меґґі дарує тобі на День матері.
Побачимося всередині.
Та чого ти? Він завжди був приємний, і ми жартували на хімії, і…
Ні. Ні-ні. Це мій вечір,
і ми не розмовляємо
- з милим, безпечним хлопцем. - Привіт.
Ми ж раніше робили всяку фігню просто тому, що могли. І було весело.
Тому ми пустимося берега, знайдемо найгарячішого, найвеселішого хлопця
і присмокчемося до нього.
- Зої! Як добре, що ти прийшла. - Як добре, як чудово.
Дівчата, я так довго чекала цього вечора.
Пам'ятаєте випускний?
Скоріше б про все поговорити й набухатися, як раніше.
Ні.
Тобто… Я хотіла сказати: нічого собі. Що… Чому ви не сказали?
Ми не знали, як тобі сказати.
І коли можна було.
- У твоєму житті бардак. - Такий бардак.
Я піду пити, бо я не вагітна й можу робити, що хочу.
- Вибач. Бувай. Люблю тебе, мала. - Люблю тебе.
Що таке? Що вони роблять?
А, так. Так тепер на нас дивляться.
Люди не знають, як говорити про розлучення,
і натомість роблять такі обличчя з сумними цуценячими очима.
Наче нам п'ять років, і в нас морозиво випало з рук.
Ти як? Усе нормально?
Не уявляю, як таке пережити.
А як Меґґі з усім справляється?
Якби від мене пішов чоловік, я б наклала на себе руки.
Але не ти. Не роби так. Ні.
- Це не прикольно. - Вітаю в моєму світі.
Знаєш що? Розважимо себе самі, як на випускному.
Стій. Що ти робиш?
Я йду в клуб І займаюся сексом
Моя подушка – діджей А моє ліжко – музика
Гей. Ох. Та ні, все нормально. Волт.
Стій. Ні-ні-ні. Цього нема в списку. Ми не вміємо співати.
Якби я могла повернути час назад
Якби могла знайти спосіб
Я б забрала назад слова Якими тебе скривдила
І ти б лишився
Непогано!
Якби я могла повернути час назад
Якби могла знайти спосіб
- Гарячий. Веселий. Тупий. - Ти про що?
Він – індивід, з яким ми будемо цілуватися.
Юджин? Він і досі дивак, як і в школі, тільки тепер ще й кросівки випускає.
Але ж він знаменитість.
Жінки аж кидаються на нього.
Фу. Ми ж не збочена фанатка.
Ні. Ми колеги-митці. Він же творить мистецтво?
- А що таке мистецтво? - І став знаменитий.
Хіба ми не цього хочемо?
Можливо. Я… Я не знаю, чого хочу.
Належно поважайте Ідіть на цю зустріч, бо так треба
- О боже мій. - Зараз же
Це не та пісня.
- О ні. Треба його врятувати, так? - Моя шия
Моя спина Меріон Беррі курив крек
- Пам'ятаєте його? - Рок-зірка пускає нам бісики.
Ану зосередься.
Моя шия
Слава богу.
А я думав, вона співала мені.
- Та нічого, старий. - З Ксав'єром таки було весело.
Та й зі мною весело.
Принаймні якусь мить.
Останнім часом я в стресі.
Скоро гратиму круту роль в одному фільмі. Важливе кіно.
Проблема в тому, що треба відпрацювати сміх персонажа перед зйомками.
Хочу, що він був цілком щирий…
Як тобі такий? Я трохи над ним попрацював.
Що це за чортівня?
Усе за Станіславським.
Ти… Не знаю. Ану, ти спробуй. Повчуся в тебе.
Початок непоганий. Мені подобається. Давай, може, голосніше й ширше.
Ніби я сказав щось дуже смішне.
Повертайся до себе. Я фліртую.
Скоріше б поговорити своїм ротом у твої вуха.
Прекрасно. Ми ж йому сподобалися.
Привіт. Тобто, як справи?
Ну що, твоя шия, твоя спина й інші частини тіла готові виступити на біс?
Та ні, мабуть, хай краще Ксав'єр співає.
А от сорочку я думав зняти.
О, тобто тепер ти смієшся невимушено?
Мені й справді весело.
О боже. І за що тобі дісталися такі цицьки?
ВИПУСК-2006 ТОДІ Й ТЕПЕР
КОРОЛЬ ВИПУСКНОГО
ТВІЙ ОДИН-ЄДИНИЙ
ПЕРСТЕНЬ – ЦЕ НАЗАВЖДИ
ЗОЇ, БРЕТТ І МЕҐҐІ
БАТЬКО ТВОЄЇ ДИТИНИ!
Я до цього не готова. Може, поїдемо додому?
- Ні. Я не дозволю… - Знаєш,
а я завжди хотів побачити вчительську.
Візьми пляшку. А я беру ключ.
Щось міцне, не вино.
Кришка відкручується.
О боже.
Ходімо.
Усе йде чудово. Від тебе складається приємне враження.
Ти задрот, але кльовий. Привабливий, а ще й офігенний. Розумієш?
Я весь вечір за нею бігав.
І навіть не помітив, що з нею діялося.
Ти не винний. Ти ж не знав.
О, привіт, золотко.
І тобі привіт. Як… Як у вас…
- Я про зарядку. - Ага, я…
- Господи боже. - Так-так-так. Волт.
А, ні. Тут чийсь телефон. Глянь, 28%. Якщо менше 30%, забирати нечемно.
О боже. Тебе звинувачують у вбивстві, але телефон ти не від'єднаєш?
- Ніхто не помітить. Ми швидко. - Добре.
- Дякую. - Гей. Хлопці. Що тут у вас?
Ясперів телефон от-от сяде.
Як прикро. Але ситуація така.
Як бачите, в мене менше 30%, а це загальновизнаний стандарт.
- Якщо менше, від'єднувати нечемно. - Я все розумію.
Але в нас менше 5%, а ще ми в критичній ситуації.
- Можна ми зарядимося? - Ситуація така.
- Дженніфер-2 лежить десь у канаві… - Добре. Ні, ми зрозуміли.
- …і пише мені. А в мене телефон сів. - Знайдемо іншу.
Так кльово, що ти тепер тут працюєш.
Ага. Так кльово.
Так. Після коледжу я працювала на заміні, щоб підзаробити,
поки готувала свою виставку,
потім отримала власний клас мистецтв.
І мене попросили стати заступницею директора.
Здавалося, що саме цим я й маю займатися.
Тобі й справді хотілося саме цього?
- Так. Можливо. - Ні.
- Здається, я не знаю.
ЗНАЙДИ СОБІ ЗАХОПЛЕННЯ
- З тобою школа стала гарніша. - Це я намалювала разом з учнями.
Я підготувала цілий план, але коли долучаються інші люди,
все завжди виходить не так, як очікуєш.
Але ж саме це й прекрасно.
- Так? - Бо ти живеш з усіма помилками.
Це завжди привід вивчити нові прийоми.
А він таки гарненький у цьому світлі.
- О ні. - Зої. А я тебе якраз говорила.
Про тебе шукала. Тебе, щоб поговорити.
- Ні. Тільки не зараз. - Ні-ні-ні. Узагалі ніколи.
Стій. Мушу сказати те, що я кажу.
Знаєш…
Відчепися!
КРИХІТНА ЛЮТА ЗОЇ!!!
Хто то в біса така?
О, я маю всередині крихітну злюку, яка прокидається, коли мене доводять.
- Може, нам… - З ними все буде добре.
Ух ти, тут пахне саме так, як я уявляв.
Старим мокрим папером.
О так, це трава.
СКАЖИ НАРКОТИКАМ «НІ»!
Діти й досі носять у школу сюрикени й фалоімітатори?
Дещо таки лишається незмінним. Це навіть гарно.
- Наркота. - Стій, тут дещо змішане з…
Можна це викреслити зі списку.
Списку? Якого списку?
Того, що я хотіла сьогодні зробити. Він дурний. Я знаю.
Жартуєш? Я люблю списки.
Ну, авжеж.
Диви, як відривається.
Тебе вже взяло?
Ти зрозумієш, коли мене візьме. Я стаю цілком іншою люди…
Добре, добре. А ти ніколи не думав…
ЗОЇ ПІД КАЙФОМ
…що в глибині душі всі ми – загублені діти, які шукають утробу?
Ця зустріч випускників – зустріч з утробою.
О боже. Я й забула, що стаю така, коли ми вживаємо наркотики.
Я – ніби всі різні версії мене, розумієш?
То оце – та я, яка «я», чи це лише хтось мене зображає?
Ну все, це ти точно під кайфом.
Кожну людину характеризує не лише щось одне, правда ж?
Але зараз у моєму житті стільки змін, що я не можу зрозуміти, якою «я» бути.
Знаєш, що мені подобається у квест-кімнатах, якщо глянути глибше?
У них ти почуваєшся в глухому куті, навіть у відчаї.
Але зрештою вихід знаходять усі.
Хоча одного разу декілька членів «Міннесота Вайкінґс» не знайшли.
Чувак, яка глибока думка.
Ти ж знаєш, що в школі дуже мені подобалася?
Що? Я й не здогадувалася.
Та це ж було очевидно.
Що це він робить?
О боже. О боже. Червона тривога. Він зараз буде цілуватися.
Пропоную не відмовлятися.
А що відчуває твоє серце?
Я згодна, якщо це не значить, що він
прилипне до нас на весь вечір.
- Мамо! - Меґґі?
Ви чого тут?
Сімейні обставини.
- Ця падлюка бреше. - Авжеж.
Я дзвонила Бретту разів сто, він не відповідає.
Що?
МАМА-ВЕДМЕДИЦЯ ЗОЇ
ДЕ ЇЇ БАТЬКО-НЕДОУМОК?!
ПРИГЛЯНЬ ЗА МОЇМ ЛЮДСЬКИМ ДИТЯМ, А Я ПІДУ ЙОГО З'ЇМ!
Скажи мені от що.
Якби не прийшла Меґґі…
ти б поцілувала Аніка?
А це якось стосується справи?
- Це дає мені зрозуміти твій настрій. - Ясно.
Але так, мені, мабуть, трохи цікаво. Хочу знати.
Ну, не знаю.
Якщо чесно, я з 17 років цілувала одного й того самого чоловіка.
- Чорт. - І коли до мене потяглися інші губи,
це було… дуже дивно.
Я подумала: «Ану ж я не вмію цілуватися з іншими»?
Я не знала, як схилити голову.
Цілувати верхню губу чи нижню? Не знала, чи я взагалі хочу.
- Його рот був відкритий чи закритий? - Останнє.
- Тобто він отак робив? - Так.
Так-так. Це значить, ти йому подобаєшся.
Бо коли вони роблять отак… то просто хочуть перепихону.
Чорт. Здається, за нами ходить Калп.
О боже. Чувак, це весь його реквізит.
Це з фільму «Ятці»! «Я такого й не уявл-Ятці!»
- Чувак, тихо. Я намагаюся слухати. - Авжеж.
Чувак, тут невидана біографія Ксав'єра, «Я, Ікс». Цікаво, чи є в ній я.
Що?
Це єдина кімната, куди нас не пустили,
коли ми ставили аудіо-відео обладнання. Дуже схоже на бункер.
О ні!
- Що ти зробив? - Так, здається, це бункер.
- Я нічого не чую. - Тут нема зв'язку.
- Допоможіть! Допоможіть! - Це точно бункер.
Перестань казати «бункер».
Чувак, це найбезпечніше місце.
Я не хочу бути в найбезпечнішому місці. Хочу бути там, де чути цю розмову.
- Тоді не варто сидіти в бункері. - Яспер, я тебе люблю.
Скажеш «бункер» ще раз, я за себе не відповідаю.
- Добре, винуватий. - Дякую.
Але ми таки в бункері.
Що? Де в біса…
Голоднющі бегемоти з глузду скрутилися.
Стій, у тебе ж є квест-кімната. Розберися, як нам звідси вибратися.
Яспер, до чого тут це?
Не роби отак.
- Я так роблю, коли думаю. - Добре.
О, глянь. Тут щось є. Ну от.
Це вже щось. Подивися.
Умієш читати по губах?
- Так. Стопудово. Читати? - Так, давай.
Добре. Ох, мої зуби. Зуби.
Зої, як тобі Анік? Чувак, як тобі Анік?
Я люблю… Люблю бульйон. У моєї тітки дивні дискети.
Рукавичка Hamburger Helper…
Можеш сказати, що не вмієш.
Я вмію читати по губах. Зараз.
Я знайшла Бретта, змогла не з'їсти його живцем,
і спробувала далі розважатися.
ВІДВЕЗИ ЇЇ ДОДОМУ, А ТО ЗАДЕРУ!
Гаразд!
- Тобі треба їхати додому? - Ще чого.
За головну – Зої-Веселунка, а коли таке було востаннє,
наприкінці вечора якийсь незнайомець фарбував мені волосся за супермаркетом.
Тому їдьмо на вечірку до Ксав'єра.
Добре. Як збираєшся їхати?
У мене є тачка. Тобто машина.
Зої! Лети зі мною.
Так! Як весело!
Леді вперед.
Дякую вам, сер.
Не можна кидати Аніка.
Давай. Це є в списку.
ЗРОБИТИ ТЕ, ЧОГО НІКОЛИ НЕ РОБИЛА
Застрибуй.
Анік?
То що, ти й досі художниця чи…
Божечки. Він пам'ятає. Такий милий.
Знаєш що? Мені заходить твій арт.
Колеги-митці, йому заходить наш арт.
Ну, дякую. Приємно, що ти так кажеш.
Йо, блін, послухай сюди.
- Зроби обкладинку мого нового альбома. - Серйозно?
Скажи, якщо замисел поганий.
Але він не поганий. Можна, щоб я був тигр…
КСАВ'ЄР
…але моє хутро – гроші.
І щоб мене тримало велике, привабливе немовля.
І щоб у немовляти на всю руку було набите тату з моїм обличчям.
І щоб це було не звичайне, товсте немовля,
а таке привабливе, з вилицями, оцим усім, розумієш?
І воно таке, знаєш… Таке накачане.
Щоб люди на нього дивилася й думали: «Ого! Це немовля дбає про своє тіло».
Рятуй мене.
Не знаю, як невимушено відвести розмову від цієї дивної теми.
Може, активуємо пожежну сигналізацію?
«Бувай, Берді»?
То була моя улюблена постановка. Ого. Ти зберіг цей плакат?
Та я його зберіг, щоб пам'ятати, яким я був задротом-лузером.
А тепер я Конрад Берді, чорт забирай!
Головна зірка шоу, крихітко.
Узагалі-то, зірка – це Альберт, задрот і автор пісень.
Але ж назва – не «Бувай, Альберте».
Ти таке пам'ятаєш?
Авжеж. Я любила виступати.
Так дивно, правда?
У школі ти була мені не по зубах, а тепер…
Ти мені по них
- Ого, пішло. - Що пішло?
Слова.
Я пережив, що ти була наді мною
Не хочеш побути піді мною?
Ти була мені не по зубах А тепер ти в моєму серці
То коли тобі потрібен макет обкладинки альбома?
Я можу підготувати ескіз.
Ага, як скажеш.
Про обкладинку – то було ніби «мені не байдуже». І це правда,
але насправді я це казав, щоб тебе сюди затягти.
Знаєш, жінкам іноді ніяково казати мені:
«Ксав'єр, хочу зайнятися з тобою сексом». Бо я ж тепер відомий.
Тому я завжди намагаюся розрядити цю ніяковість
і даю їм якийсь привід зайти в мою спальню.
Отакий я чуйний.
О ні. Що робити?
Не знаю. Роби хоч щось.
- Бретт? - Не чіпай моєї дружини.
Ти зламав брендовану етажерку для креветок?
- Слухай, я… - Де…
ДЕ МОЯ ЛЮДСЬКА ДОЧКА?!
Вона в моїх батьків. Усе добре. Спокійно. Заспокойся.
Заспокоїтися?
Заспокоїтися? Я знищу…
Злючко, він того не вартий.
- Зої! - Зої!
Лишилося 2% батареї.
- Треба звідси вибиратися. - Спробуй не панікувати.
О, кнопка.
Детектив Калп, детектив Калп.
- Калп. Це Калп. Ку-ку. - Калп?
Нічого собі. А що ви тут робите?
Допомогти вам, джентльмени?
- Ні. У нас усе добре. У тебе добре? - Авжеж, добре.
- Порядок. - Ми в порядку.
О, бачу, у вас у кожного по навушнику. Що слухаєте?
Та просто музику. Ага.
Музику? Оце так. Люблю музику.
І що саме слухаєте? Яку музику?
Не думаю, що вам зайде така музика. Це скоріше… Наче…
Наче…
І потім… А потім…
- А потім кіт такий… - Там ще й кіт є.
Я б усе віддав, аби зараз таке послухати.
Якщо ви не проти поділитися навушником.
Ви впевнені? Це… Це, мабуть, негігієнічно.
- У мене були вушні інфекції. - Я його витру.
І сірки у вухах багато.
- Народ, та я все витру. - Добре. Так.
Добре.
- Авжеж. Так. Добре. - Тут багато сірки.
Витираю.
Ну ось. Витерли.
Нічого не чую.
Тому що телефон був майже розряджений, а тепер розрядився.
- Сів. - О так.
Ми тому й вийшли. Шукали зарядку.
Здуріти. А в мене якраз є зарядка. Чого ж ви не попросили?
Чому ми не попросили поліціянта про допомогу в стресовій ситуації?
Не знаю. Може, через усі події, що були в історії?
Беріть зарядку, якщо потрібна.
Дуже вам дякуємо. А, і… Дякую.
- Раді були вас бачити. - І я вас.
Круто, що ви любите музику.
А потім Бретт дещо зробив. Я завжди сумнівалася, чи здатний він на таке.
Я… навіть і не думала, що коли-небудь він таки це зробить.
Пробач мені.
- Що? - Що він сказав?
Через мене ти почувалася ненормальною, що не хотіла лишатися в шлюбі.
Знай: ти не ненормальна.
Шлюб був не дуже. Я – не дуже. Для тебе.
Може, твоє серце я вже не відвоюю,
але зроблю все можливе, щоб ти знов мені довіряла.
Може, не все повинно скластися так, як ми очікували.
І ми можемо просто… жити з помилками.
Це індик чи орел?
І ми за це вийшли заміж.
Підемо шукати нашого індивіда?
Кого саме ти маєш на увазі?
Того, хто вміє нас по-справжньому розсмішити.
- Аніка. - Так.
- Що? - Вони слухають ваші допити.
- Не знаю як. Але богом клянуся… - Поговоримо потім?
Я тут трохи зайнята, і починається найцікавіше.
Ну що ж. На чому ми зупинилися?
Алло, капітане. Це Калп.
То ти знайшла Аніка?
Так, знайшла. Але була… одна проблема.
О ні. У нього гітара.
Чому вони думають, що ми любимо гітари?
Бо ми ніби таки любимо?
Зої! Зої, Зої, Зої. Знаєш, не все було сказано.
Але я не дам собі не сказати те, що було сказано, було сказано…
Що я збирався сказати. Бо вони будуть… Я хочу сказав.
Ти ангел. Ангел у м… Серед моря кізяків.
Я заспіваю особливу пісню. Добре? Я її ще раніше хотів заспівати,
але це мої останні двері, які ще відчинені й зачиняються навстіж.
- О ні. Що він таке каже? - Не знаю. Яка лажа.
З цією піснею багато всього пов'язано. У ній співається якось так.
О ні. Мої штани.
Цей вечір – повний провал.
Мені жаль. Я повертаюсь у свою клітку, про все шкодувати.
Побачимося, коли почнеться криза середнього віку.
Стій.
Усе, ти перемогла.
За кермом була я. І я з'їхала в кювет.
Не в цей кювет. Це твій кювет. Я про того придурка, нагорі.
Але в цьому-то й річ.
Ми весь вечір бігали за всіма підряд у пошуках того, з ким буде весело.
Але нам ніхто для цього не потрібен. Нам потрібні лиш ми самі.
Яка глибока думка.
Я слухаю.
Я підготувала список справ, чорт би його взяв. До справи.
Усі за одного й пішли всі на хрін!
Упевнена, що тобі…
ТРИМАЙСЯ!!
Цікаво.
Голоднющі бегемоти з глузду…
Упс.
Ну все, веселощі скінчилися. Ми ледь не вбили людину.
А це було в списку?
Я знаю, що не завжди беру активну участь у «нас»,
але, може, не дуже здорово випускати Зої-Веселунку лише раз на сім років?
Докучлива Зої під кайфом правильно каже.
Нам не можна весь час бути одна без одної, а то ми збожеволіємо.
Ага, ага, ага!
МАМА Б ЗАЛЮБКИ КУДИСЬ СХОДИЛА ВВЕЧЕРІ.
Обіймемо себе?
Дівчинко моя, жаль, що ми так мало поспілкувалися,
але знай, що я завжди на твоєму боці.
Я шлю Челсі коротенькі смски з погрозами відтоді,
як ми сюди приїхали. Типу: «Зупинися, а то…»
Чи: «Забирайся на фіг,
а то я зруйную тобі життя і скасую тебе в мережі».
Це я хитро й смішно придумала, правда ж?
Мене син навчив, його звуть Джекссон, подвійна «с».
Він так постійно робить у школі.
Ну, робив, поки його не відсторонили, буквально без причини…
Нащо ти це робиш? Я не хочу, щоб ти таке робила. Зовсім.
- Люба, та я хочу допомогти. - Ти не допомагаєш.
Якщо подумати, ти мені ніколи не допомагала.
Я правильно зрозуміла?
Ти кажеш, що Дженніфер-2, яка пропала, –
це людина, яка погрожувала Челсі.
Саме так.
Ти їй про це сказала?
Ні… Ви не розумієте.
У школі ми дружили. Не так, як з двома Дженніфер.
Ми були справжні подруги.
Треба поговорити.
І ми поговорили. Вона не стала чудовиськом.
Вона була самотня, невпевнена в собі, багато про що шкодувала. Як усі ми.
Мені дуже прикро.
Вона за все вибачилася.
Легко не було, але я рада, що ми поговорили.
Іди сюди.
Та краще б вона не лізла з обіймами.
Ксав'єр нагорі? Де він? Ви його бачили?
Він нагорі?
Хтось його бачив? Це він зробив? Це він?
Усе добре.
- Я мокрий. І без штанів. Знову. - Знайдемо тобі рушника. Усе нормально.
О, Зої. Хочу з тобою поговорити, коли поговорю з Ксав'єром.
НПС. Тобто «на п'ять сек».
Я на п'ять сек.
Здається, він мертвий.
Тобто ти не вбивала Ксав'єра.
- Ні. - Але ж ти сказала, що маєш зізнання.
Маю.
Хочу зізнатися, що коли дізналася, що Бретт мене зрадив,
була впевнена, що мене посадять за те, що я 137 разів ударила його ножем.
Тому що зірватися міг кожен з нас. Ви самі так сказали.
Ти обкурилася. Ти зараз дівчина під кайфом. Ось що з тобою.
- Я зрозуміла. Зрозуміла. - Ні, я не під кайфом.
Якщо історію розповісти певним чином, виявиться, що будь-хто міг це зробити.
Але якщо історію розповісти інакше, то… ніхто з нас цього не робив.
Тобто Ксав'єра ніхто не вбивав.
Але ж він мертвий.
І все вказує на твого Аніка.
Хтось його вбив.
Та не думаю, що то був Анік.
І я впевнена, що ви теж так не думаєте.
Я лише прошу вас дати йому шанс це довести.
Прокляття, Калп. Що я тобі казала?
- Я зайня… - Я все згортаю.
Наказ капітана. Можете бути вільна.
Хлопче, та ну тебе.
Повертаємося до нашої розмови.
Я серйозно.
Ти на мене настукав.
Нічого тобі на згадку не буде.
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька