Māksliniecīt! Par jums daudz dzirdēts. Par jums runā visi.
Sava drauga Anīka dēļ esat gatava uzņemties baigo vainu.
Esat pārliecināta, ka to neizdarīju?
Nē. Nepavisam neesmu. Bet jūs izdarījāt?
Jums ir bijusi sajūta, ka jums iekšā dzīvo vēl viens "es"?
Cilvēks, par kādu gribējāt kļūt.
Un ir vēl arī tāds "es", par kādu nedomājāt kļūt,
bet tomēr esat kļuvusi?
Tas bija ļoti mulsinoši. Esmu drusku apjukusi.
- Man ir jāatzīstas. - Nu johaidī!
Jūs tikko pateicāt burvju vārdus. Stāstiet no paša sākuma, mīlīt.
Labi, tātad...
Atšķirībā no visiem citiem
es nejutos dīvaini, ka esmu mūsu skolā.
ZOJA
Likās, nemaz neesmu to pametusi.
Nevaru pat saskaitīt, cik reižu esmu gājusi pa to pasāžu.
Četri gadi vidusskolā.
Tie svārki ir par īsu!
Desmit gadi kā mākslas skolotāja un administrācijas darbiniece.
Tie svārki ir par īsu!
Ak dievs, esmu kļuvusi par Krenvinklas kundzi?
Agrāk ar mani bija jautri.
Biju Jautrā Zoja.
Un viņa vēl aizvien mīt kaut kur manās juceklīgajās smadzenēs...
JAUTRĀ ZOJA
...gatava lakt šotiņus no dzīves nabas.
Tāpēc šovakar es viņu atbrīvoju.
BĒGŠANA NO ŠOUŠENKAS
SVEICAM! 2006. GADA ABSOLVENTI
Laid laukā!
Ak nē! Ak nē!
Oho! Es tur biju iespundēta, kopš paliki stāvoklī.
Jēziņ! Labi! Būs jāatgūst iekavētais.
Kļuvušas lielākas?
Jā, par pusizmēru, bet lielākie nopelni ir krūšturim.
IZDARĪT KAUT KO APKAUNOJOŠU
Uzrakstīju sarakstu, ko šovakar darīt.
Nu protams, ka sarakstu! Kāpēc tas ir pārplēsts?
Man likās, ka takša šoferis mani nosoda.
Kad viņš neskatījās, sarakstu atkal salīmēju.
Pag, tev uz ballīti līdzi ir līmlente?
Man tā ir līdzi visur.
Ak dievs! Neticami, ka esam, nu, viens un tas pats cilvēks.
Vai man par to būtu jāraizējas?
O, nē, nē. Es tikai dramatizēju savu iekšējo konfliktu.
Un vai man būtu jāraizējas par to?
Nē.
Tātad jūs bieži ar sevi sarunājaties un pati sev atbildat?
Tā bija tikai metafora.
"Nozagt rotājumu".
- Garlaicīgi. - "Ja gaumīgs".
"Dzert no pudeles".
Cik aizraujoši.
Septītais. "Paskūpstīties ar personu, ar kuru citādi neskūpstītos".
Pretīgi! "Ar personu"? Nē.
- Tuk, tuk. Ei, piedodiet. - Vecīt!
Es nevaru to pieļaut. Klau, Zoja, tev tas nav jādara.
Nu, ir gan - drusciņ.
Jā, jums te ir jābūt, jo jūs tiekat pratināta.
Mēs abi zinām, ja, ka tu neko neizdarīji.
Abi nezinām.
Varbūt viņa kaut ko slēpj...
Ziniet, tinieties prom! Jūs te vispār nedrīkstat atrasties.
Esat aizdomās turamais.
Aizveriet aiz sevis durvis! Respektēsim procesu, vecīt!
Un jums, Zojām,
- abām jārunā ātrāk. - Labi.
Atbildi uz zvanu.
- Ko tu teici? - Atbildi uz zvanu!
Atbildēt uz zvanu?
Es tev piezvanīju, bet savu telefonu atstāju studijā.
Tad varēsim noklausīties.
Tu esi ģēnijs. Tu esi ģēnijs.
- Tu esi ģēnijs. - Nu čukstus, ja?
ANĪKS
Baterija 10 %? Kā tu vispār dzīvo? Esi psihais?
Te noteikti ir tūkstoš lādētāju. Pameklēsim.
- Labs plāns. - Jā.
- Ja būsim par tālu, austiņas nedarbosies. - Tāpat kā draudzība.
Jā.
- Meklēsim spraužamo kopā. - Pārfrāzē.
Un šim bija jābūt Jautrās Zojas vakaram.
Tā, klausies, vecā, varbūt šovakar laidīsi pie stūres mani?
- Tu plēs manu galvu! Nē. - Tā ir mana galva.
- Zinu tikai to, ka čurājot man sāp olas. - Brets?
Viņa mani redz?
Es visu nokārtošu.
Kur ir Megija?
Pie Veronikas.
Šis ir mans vakars.
- Mans vakars. - Jā, un arī mans salidojums.
Tāpēc...
un...
Man viņš tiešām tā izklausījās.
- Ka viņš ar muti pirstu? - Tātad esat tikušies?
Labi, aizmirsti.
Čau, Zoja!
- Ak dievs! - Ak dievs! Anīk!
Piedod. Laikam neapjaušu pats savu spēku.
Tas ir Anīks! Aizvien burvīgs, ne?
Jā. Burvīgs kā Megijas zīmētie Mātes dienas apsveikumi.
Jā, tiksimies iekšā.
Nu beidz. Viņš vienmēr bija tik jauks! Mēs ķīmijā jokojāmies un...
Nē. Šis ir mans vakars,
un mums nebūs patīkamu sarunu
- ar parastiem puišiem. - Čau.
Agrāk mēs darījām visādas stulbības - tāpat vien. Un bija jautri.
Tāpēc mēs iztrakosimies, atradīsim smukāko, jautrāko un stulbāko čali
un ar viņu sūksimies!
- Zoja! Kāds prieks redzēt! - Tik liels prieks!
Meitenes, es šo vakaru tik ilgi gaidīju!
Skolas balli atceraties?
Mums ātri jāizrunājas un jāpielejas kā agrāk.
Nē.
Nē, nu nevar būt. Kāpēc jūs man neteicāt?
Nezinājām, kā pateikt.
Vai atrast īsto brīdi.
- Jo tev ir briesmīga dzīve. - Avārija.
Es tagad iešu dzert, jo neesmu stāvoklī un varu darīt, ko gribu.
- Piedod. Atā. Mīlu tevi! - Mīlu!
Kas tas ir? Ko viņi dara?
Ā, jā, uz mums tagad skatās tā.
Viņi nesaprot, kā runāt par šķiršanos, tāpēc sataisa ģīmi ar skumja suņa ačelēm,
it kā mēs būtu piecgadīgs bērns, kam nokritis saldējums.
Kā tu jūties? Viss labi?
Es to sajūtu nespēju iedomāties.
Kā Megija ar to tiek galā?
Ja mani pamestu vīrs, es nošautos.
Bet tu ne. Nedari gan tā. Nē.
- Galīgi nav forši. - Sveicu manā pasaulē.
Tā, zini ko? Mums pašām jārada jautrība - kā agrāk.
Paga! Ko tu dari?
Eju uz klubu Un nodarbojos ar seksu
Dīdžejs ir mans spilvens Un mūzika - mana gulta
Ei! Nē, viss kārtībā. Volts.
Pag! Nē, nē, nē. Tā sarakstā nav. Mēs nevaram dziedāt.
Ja es spētu pavērst atpakaļ laiku
Ja spētu izdomāt, kā
Es ņemtu atpakaļ vārdus Kas tevi sāpināja
Un tu paliktu
Jā!
Ja es spētu pavērst atpakaļ laiku
Ja spētu izdomāt, kā
- Smuks. Jautrs. Stulbs. - Par ko tu runā?
Tas, ar kuru sūksimies, nolādēts.
Jūdžīns? Viņš ir tāds pats ērms kā skolas laikā, tikai bagāts.
Jā, bet slavens.
Sievietes viņam pašas krīt virsū.
Pretīgi. Mēs neesam grūpija.
Nē. Mēs esam kolēģe. Viņš taču nodarbojas ar mākslu?
- Definē "mākslu". - Un viņu par to apbrīno.
Vai tad mēs to negribam?
Varbūt. Es pati nezinu, ko gribu.
Izrādi cieņu Dodies uz šo salidojumu, kā pienākas
- Ak dievs. - Tūlīt pat
Nepareizā dziesma.
- Ak nē! Mums viņš jāglābj, ne? - Mans kakls
Mana mugura Mērions Berijs uzpīpēja kreku
- Atceraties? - Uz mums aci met seksīga rokzvaigzne.
Koncentrējies!
Mans kakls
Paldies dievam.
Likās, ka viņa dzied man.
- Nekas. - Ar Zeivjeru tiešām bija jautri.
Ar mani arī ir jautri.
Vismaz kādu mirkli.
Vispār esmu diezgan lielā stresā.
Man tūlīt būs liela loma kino. Svarīgā filmā.
Vienīgi, pirms sākam filmēt, man jāatrod šī tēla smiekli.
Gribu, lai izklausās ļoti patiesi, piemēram...
Klau, kā tev izklausās šie? Esmu drusciņ mēģinājis.
Kas tas ir?
Staņislavska sistēma.
Tu... Nezinu. Tagad tu. Gribu pamācīties no tevis.
Tā, sākums nav slikts. Man patīk. Bet varbūt, nu, skaļāk un plašāk.
Zini, it kā es būtu pateicis ko supersmieklīgu.
Netraucē! Es flirtēju.
Ātrāk gribas pateikt no manas mutes tavā ausī.
Lieliski. Mēs viņam patikām.
Čau! Tas ir, ei.
Varbūt tavs kakls, mugura un viss pārējais būtu gatavs atkārtot?
Nē, dziedāšana lai paliek Zeivjera ziņā. Bet es domāju, vai nenovilkt kreklu.
Ā, un tagad tu smejies dabiski?
Man patiešām ir jautri.
Ak dievs, tu nemaz nemāki izmantot pupus.
2006. GADA IZLAIDUMS
BALLES KARALIS
TAVS VIENĪGAIS
GREDZENS IR UZ MŪŽU
ZOJA, BRETS & MEGIJA
TAVA BĒRNA TĒVS!
Tam es neesmu gatava. Varbūt, nu, braucam mājās?
- Nē. Es nepieļaušu... - Zini,
vienmēr esmu gribējis redzēt skolotāju istabu.
Paķer pudeli, es paķeršu atslēgu.
Kaut ko stipru, nevis vīnu.
Ar skrūvējamo korķi!
Ak dievs.
Ejam.
Lieliski! Viss runā tev par labu.
Nūģīgs, bet foršs. Smuks, bet arī - o johaidī! Vai saproti?
Es visu vakaru skrēju viņai pakaļ.
Nemaz nepamanīju, kā viņa jūtas.
Tu neesi vainīgs, tu nezināji.
O, sveiks, smukulīt!
Ei! Kā... kā visiem...
- Runāju par lādētāju. - Jā, es...
- Jēziņ! - Jā, jā, jā. Volts.
Nē, aizņemts. Re - 28 %. Ja ir mazāk par 30, tas ir nepieklājīgi.
Ak dievs! Tevi apsūdz slepkavībā, bet tu nespēj izraut telefonu?
- Neviens nepamanīs. Ātri. - Nu labi.
- Paldies. - Ei, čau! Kas te notiek?
- Jasperam tūlīt nosprāgs telefons. - Trakums. Bet saprotiet:
manējam ir mazāk par 30 %, un tas ir tāds kā universāls standarts.
- Ja ir mazāk, ir nepieklājīgi. - Es saprotu.
Bet mūsējais ir zem 5 % un mums ir ārkārtējs gadījums.
- Varbūt varam palādēt? - Redziet!
- 2. Dženifere guļ kaut kur grāvī... - Labi, nē, saprotam.
- ...mēģina rakstīt, bet man ir izlādējies. - Atradīsim citu.
- Tik forši, ka tu te tagad strādā. - Jā. Ļoti forši.
Jā. Pēc koledžas vajadzēja naudu, tāpēc paņēmu šo darbu,
kamēr gatavojos izstādei.
Un dabūju pati savu mākslas telpu.
Piedāvāja direktora vietnieces amatu, un likās, ka nevaru atteikt, saproti?
Tas ir tas, ko tu tiešām gribēji?
- Jā. Varbūt. - Nē.
- Laikam es nezinu.
ATKLĀJ SAVU AIZRAUŠANOS
- Tu esi labi ietekmējusi interjeru. - To gleznoju ar saviem skolēniem.
Man viss bija izplānots, bet, tiklīdz iesaistās citi,
nekas nenotiek tā, kā biji domājusi.
Redzi, tas jau ir tas labākais.
- Ja? - Jo tev bija jāsamierinās ar kļūdām.
Tas piespiež mācīties ko jaunu.
Šai gaismā viņš ir tīri smuks.
- Ak nē. - Zoja! Tieši tevi es runāju.
Meklēju. Lai aprunātos.
- Ē, nē. Tas tagad nenotiks. - Nē, nē, nē. Tas nenotiks nekad.
Pagaidi. Man ir jāpasaka tas, ko saku.
Nu, zini...
Netuvojies man!
MAZĀ, NIKNĀ ZOJA!!!
Kas, ellē, bija tā?
Ā, jā. Manī sēž mazs niknums, kas parādās, kad mani izprovocē.
- Varbūt mums... - Nekas viņām nenotiks.
Oho! Tieši tādu smaržu es iztēlojos.
Kā vecs, slapjš papīrs.
Ā, jā, tā ir zāle.
NELIETOJIET NARKOTIKAS!
Bērni aizvien uz skolu nes metamās zvaigznītes un dildo?
Ir lietas, kas nemainās. Tas ir tīri jauki.
- Narkotikas! - Pag, tur dažām klāt ir...
To sarakstā varam izsvītrot.
Sarakstā? Kādā sarakstā?
Uzrakstīju visu, ko gribēju izdarīt. Stulbi, es zinu.
Tu joko? Man patīk saraksti!
Nu protams.
Baigais dumpinieks.
Tu jau jūti?
Kad sākšu just, tu redzēsi. Es kļūstu par citu cil...
Labi, labi. Nu, tu kādreiz esi iedomājies...
SANARKOJUSIES ZOJA
...ka būtībā mēs visi esam noklīduši bērni, kas meklē dzemdi?
Šis salidojums ir sadzemdējums.
Ak dievs! Aizmirsu, ka kļūstu tāda, kad mēs lietojam.
Es tā kā esmu dažādas sevis versijas, saproti?
Un, nu, vai šis "es" esmu es, vai arī es tikai sevi tēloju?
Tā, tagad tu esi salietojusies.
Cilvēks jau nav vienpusējs, vai ne?
Bet tagad, kad man tik ļoti mainās dzīve, es nespēju saprast, kurai "es" man būt.
Zini, izlaušanās istabās man patīk tas, ka, zini, būtībā
tās liek sajusties kā strupceļā, pat bezcerīgi.
Bet beigās visi vienmēr atrod ceļu.
Atskaitot dažus Minesotas Vikings spēlētājus.
Tas ir tik dziļi, vecīt!
Tu taču zini, ka skolas laikā biju tevī ieķēries?
Ko? Man nebija ne jausmas!
Tas bija skaidri redzams.
Ko tas džeks dara?
Ak dievs, sarkanais brīdinājums! Viņš taisās skūpstīt.
Es saku - skūpstāmies.
Ko saka tava sirds?
Es neiebilstu, bet tikai tad, ja mums nebūs, ziniet,
jāpaliek ar viņu visu vakaru.
- Mammīt! - Megij?
Ko tu te dari?
Ģimenes apstākļi.
- Tie ir meli. - Totāli.
Zvanīju Bretam tūkstoš reizes, bet atbildes nav.
Ko?
ZOJA - LĀČU MAMMA
KUR IR VIŅAS STULBAIS TĒVS?!
PIESKATI MANU CILVĒKBĒRNU, KAMĒR ES VIŅU ATRODU UN APRIJU!
Atļaujiet pajautāt.
Ja nebūtu parādījusies Megija, jūs Anīku būtu noskūpstījusi?
Vai tas attiecas uz lietu?
- Tas norāda emocionālo stāvokli. - Skaidrs.
Un - jā, mani māc neliela ziņkāre. Gribas zināt.
Nu, es nezinu.
Ja godīgi, es kopš 17 gadu vecuma esmu skūpstījusies tikai ar vienu.
- Velns! - Tāpēc redzēt, ka man tuvojas cita mute,
bija... ļoti jocīgi.
Nodomāju: "Ja nu es ar citiem skūpstos slikti?"
Es nezinu, kā pieliekt galvu,
nezināju, uz kuru lūpu tēmēšu un vai vispār es to gribu.
- Viņam mute bija vaļā vai ciet? - Otrais.
- Tātad viņš tuvojās tā? - Jā.
Jā, jā. Tas nozīmē, ka jūs viņam patīkat.
Jā, jo, ja nāk virsū šādi, tad vienkārši grib iespraust.
Velns! Liekas, Kalps mums seko.
Ak dievs! Visi viņa rekvizīti, vecīt!
No filmas Yahtzee! "To nebiju paredzējis!"
- Vecīt, mieru! Es klausos. - Jā. Jā.
Vecīt, Zeivjera nepublicētā biogrāfija Es, Z. Nez, mani viņš tur piemin?
Ko?
Vecīt, šī ir vienīgā telpa, kurā mūs nelaida,
kad uzstādījām aparatūru. Izskatās gandrīz kā panikas istaba.
Ak nē!
- Ko tu izdarīji? - Jā, laikam esam panikas istabā.
- Es neko nedzirdu. - Nav signāla.
- Palīgā! Palīgā! - Noteikti panikas istabā.
- Beidz teikt "panikas istaba"! - Vecīt, šī ir pati drošākā vieta.
Es negribu būt drošā vietā. Es gribu dzirdēt sarunu!
- Tad nevajadzētu atrasties panikas istabā. - Es tevi mīlu,
bet, ja vēlreiz to atkārtosi, es sākšu ārdīties.
- Labi, vainīgs. - Paldies.
Bet mēs tomēr esam panikas istabā.
Ko? Kur, ellē, ir...
Izsalkušie nīlzirdziņi ir nojūgušies.
Pag, vai tad tu nedarbojies ar izlaušanās istabām? Nu tad izlauzies!
Jasper, tā tas nenotiek.
Nedari tā.
- Es tā daru, kad domāju. - Skaidrs.
O, paskat! Ir variants! Re!
Vismaz kaut kas. Paskaties!
Tu māki lasīt no lūpām?
- Jā. Sākt lasīt? - Jā, lūdzu.
Labi. Ā, mani zobi. Mani zobi.
Zoja, ko tu domā par Anīku? Čomenīt, ko domā par Anīku?
Man patīk... man patīk buljons. Manai tantei ir dīvainas disketes.
Hamburger Helper cimds...
- Saki vien, ka no lūpām lasīt nemāki. - Māku! Pagaidi!
Tā nu es atradu Bretu, kaut kā viņu nesaplosīju
un tad vienkārši mēģināju turpināt vakaru.
VED VIŅU MĀJĀS, KAMĒR NESAKROPĻOJU TEVI!
Labi!
- Tātad tev jābrauc mājās? - Nu nē!
Pie teikšanas ir Jautrā Zoja. Kad tā bija pagājušoreiz,
vakara beigās man svešinieks aiz Circle K krāsoja matus.
Laižam uz afterpārtiju!
Labi. Kā uz turieni domā laist?
Man ir vāģis. Ar to es domāju - mašīna.
Zoja! Lido ar mani!
Jā! Forši!
Dāmām priekšroka.
Paldies, ser.
Mēs nedrīkstam pamest Anīku.
Nu beidz. Tas ir sarakstā.
KAUT KAS, KO NEESMU DARĪJUSI
Lec iekšā!
Anīk?
Nu, tu vēl aizvien esi māksliniece vai arī...
Ak dievs, viņš atcerējās! Viņš ir tik jauks!
Zini? Man baigi patīk tavi darbi.
Kolēģis! Viņam patīk mūsu darbi.
Tas ir, paldies. Ļoti mīļi no tavas puses.
Ei! Jou, johaidī, paklausies!
- Tev jātaisa manam albumam vāks! - Tiešām?
Labi, pasaki, ja tev tā liekas slikta doma.
Nu nav jau, bet, nu, ja nu es būtu tīģeris...
ZEIVJERS
...bet kažoks - no naudas.
Un mani tur rokās liels, seksīgs bēbis.
Un varbūt tam bēbim uz rokas uztetovēta mana seja.
Bet ne jau tāds parastais resnais bēbis,
bet, nu, tāds seksīgs - ar vaigu kauliem un vispār, ja?
Un viņš ir tāds, zini... Tāds, nu, muskuļots.
Gribu, lai cilvēki paskatās un nodomā: "Oho! Tas bēbis rūpējas par savu ķermeni."
Palīdzi.
Nezinu, kā veikli novirzīt sarunu no šīm šausmām.
Varam ieslēgt ugunsgrēka trauksmi.
Bye Bye Birdie?
Tā bija mana mīļākā mūsu izrāde. Oho! Tu to esi saglabājis?
Nē, es to neizmetu, lai sev atgādinātu, kāds biju nūģīgs lūzeris.
Jo tagad es esmu Konreds sūda Bērdijs!
Izrādes zvaigzne!
Vispār izrādes zvaigzne ir Alberts, nūģīgais komponists.
Nosaukums taču nav Bye Bye, Albert.
Tu atceries?
Protams! Man ļoti patika piedalīties izrādēs.
Tik jocīgi, ne?
Skolas laikā tu biji, nu, ārpus manas līgas, bet tagad...
Tu esi iekšā
- Sākas! - Kas?
Teksti.
Es tiku pāri tam Ka biju zemāk par tevi
Vai gribi nonākt zem manis?
Tu biji ārpus manas līgas Bet nu esi manā sirdī
Klau, kad tev vajadzēs albuma maketu?
Varu tev uzzīmēt skici.
Jā, vienalga.
Tas par to mākslu bija, lai pateiktu, ka mani tas interesē,
bet vispār es tikai gribēju tevi dabūt šurp.
Zini, sievietēm reizēm ir man neērti pateikt:
"Es gribu ar tevi pārgulēt, Zeivjer." Jo es esmu slavens, vai ne?
Tāpēc es mēģinu kliedēt viņu mulsumu,
dodot iemeslu atnākt uz manu guļamistabu.
Es esmu iejūtīgs.
Ak nē! Ko darīsim?
Nezinu. Dari kaut ko!
- Brets? - Netuvojies manai sievai!
Tu saplēsi manu garneļu torni?
- Klau, es... - Kur ir...
KUR IR MANA CILVĒKMEITA?!
Pie maniem vecākiem. Viss kārtībā. Nomierinies.
Nomierināties?
Nomierināties? Es iznīcināšu...
Viņš nav tā vērts, Niknā.
- Zoja? - Zoja?
Telefonam 2 %.
- Mums jātiek laukā! - Nekrīti panikā.
Poga!
Detektīv Kalp! Detektīv Kalp!
- Tas ir Kalps. Sveiki! - Kalps?
Ak dievs, ko jūs tieši šai vietā darāt?
Vai varu kā palīdzēt, kungi?
- Nevajag. Viss kārtībā. Tev viss labi? - Nuja. Jā, labi.
- Iet labi. - Viss labi.
Abiem vienas austiņas. Ko tad klausāties?
Vienkārši dziesmas. Jā.
Dziesmas? Ārprāts, man patīk dziesmas!
Ko tieši klausāties? Kādu mūziku?
Šī jums diez vai patiks. Tā ir vairāk tāda kā... Nu...
Tāda kā...
Un pēc tam... Un pēc tam...
- Un tad kaķis tā... - Tur ir kaķis.
Visu atdotu, lai tikai to dzirdētu.
Iedosiet drusciņ savas austiņas?
Tiešām? Tas droši vien ir antisanitāri.
- Man ir bijušas ausu infekcijas. - Es noslaucīšu.
Man izdalās daudz ausu sēra.
- Es noslaucīšu, vīri. - Labi. Jā.
Labi.
- Labi. Jā. Labi. - Ļoti daudz sēra.
Slauku nost.
Nu re. Noslaucījāt.
Es neko nedzirdu.
Droši vien tāpēc, ka telefons jau mira nost un nu būs nomiris.
- Pagalam. - Jā.
Tāpēc nācām laukā. Meklējām lādētāju.
Kāda sagadīšanās! Man tieši ir. Kāpēc neprasījāt?
Kāpēc lai mēs nelūgtu policistu palīdzēt stresainā situācijā?
Nezinu. Varbūt visas cilvēces vēstures dēļ?
Labi. Ņemiet lādētāju, ja vajag.
Liels paldies. Un... Paldies.
- Prieks jūs redzēt. - Jūs arī.
Un prieks, ka jums patīk dziesmas.
Nu, tad Brets izdarīja ko tādu... Biju prātojusi, vai viņš ko tādu spētu,
tikai... nebiju domājusi, ka viņš tiešām tā izdarīs.
Piedod.
- Ko? - Ko viņš teica?
Es tev iegalvoju, ka esi traka, jo negribi palikt laulībā.
Un tev jāzina, ka tu neesi traka.
Laulība nav gana laba. Es neesmu gana labs. Gana labs tev.
Es varbūt neatgūšu tavu sirdi,
taču darīšu visu, lai atgūtu tavu uzticību.
Varbūt visam nav jānotiek tā, kā bijām iecerējuši.
Un mēs vienkārši varam sadzīvot ar savām kļūdām.
Tas ir tītars vai ērglis?
Un to mēs apprecējām.
- Varbūt ejam meklēt mūsu personu? - Par kādu personu tu runā?
To, par kuras jokiem mēs tiešām smejamies.
- Anīku. - Jā!
- Kas ir? - Viņi šīs sarunas noklausās.
- Nezinu, kā, bet zvēru... - Parunāsim vēlāk?
Esmu aizņemta, un tikko sāka kļūt ļoti interesanti.
Tā, kur mēs palikām?
Sveiki, kapteini. Te Kalps.
Nu, jūs Anīku uzmeklējāt?
Jā. Jā. Bija tikai viena problēma.
O nē. Viņam ir ģitāra.
- Kāpēc puišiem liekas: mums patīk ģitāras? - Tāpēc, ka mums tā kā patīk?
Zoja! Zoja, Zoja, Zoja, Zoja, Zoja. Zini, šis tas ir palicis nepateikts.
Bet es nepieļaušu, ka nepasaku to, kas bija pateikts...
Kam bija jābūt pateiktam. Jo es to... Es visu pateikšu.
Tu esi eņģelis. Eņģelis... sūdu jūrā.
Un es tev nodziedāšu īpašu dziesmu, labi? Gribēju nodziedāt jau iepriekš,
bet šīs ir manas pēdējās durvis, kas atveras un pēc tam aizveras vaļā.
- Ak nē, ko viņš tur runā? - Nezinu. Stulbi.
Šai dziesmai ir gara vēsture. Un tā skan apmēram šādi.
Ak nē! Manas bikses!
Šis vakars bija pilnīga izgāšanās.
Piedod, es. Līdīšu atpakaļ savā nožēlas būrī.
Tiksimies pusmūža krīzē.
Pagaidi!
Priecājies par savu uzvaru, ja? Biju pie stūres, bet iebraucu grāvī.
Ne jau šajā. Tā ir tava kļūda. Es runāju par to kretīnu augšstāvā.
Bet tur jau tā lieta!
Mēs visu vakaru dzināmies pēc kāda, kas mums vakaru padarītu jautru,
bet mums jautrībai citus nevajag, mums pietiek ar mums pašām.
Lūk, tas ir dziļi.
Es klausos.
Es uzrakstīju sarakstu, nolādēts. Izpildīsim to!
Visas par vienu, un piekāst visus!
Domā, ka tev vajadzētu...
TURIES!
Jautri!
Izsalkušie nīlzirdziņi ir...
Labi, jautrība beigusies. Gandrīz nogalinājām cilvēku.
Tas bija sarakstā?
Zinu, ka, nu, ne vienmēr esmu liela daļa no mūsu "es",
bet varbūt izlaist Jautro Zoju tikai reizi septiņos gados nav veselīgi.
Sanarkojusies Zoja runā taisnību.
Mēs nevaram visu laiku būt šķirtas, citādi sajuksim prātā.
Jā, jā, jā, jā, jā!
MAMMAI DERĒTU PLATAIS VAKARS.
Apskaujamies?
Mīļā, tik žēl, ka nesanāca parunāties,
bet tev ir jāzina, ka es vienmēr tevi aizstāvēšu, ja?
Es sūtu Čelsijai tās psihās anonīmās īsziņas
kopš atbraucām, piemēram, "Atšujies, citādi būs slikti".
Vai arī "Netuvojies, bļ.,
citādi izpostīšu tev dzīvi un nokancelēšu internetā".
Vai es neesmu viltīga un arī asprātīga?
To man iemācīja mans dēls Džekssons - ar diviem "s".
Viņš skolā tā visu laiku dara.
Nu, līdz viņu uz laiku izslēdza, zini, pilnīgi bez iemesla...
Kāpēc tu tā darīji? Es negribu, ka tu tā dari. Nemaz.
- Es tikai cenšos palīdzēt, mīļā. - Tu nepalīdzi.
Ja tā padomā, tu nekad neesi palīdzējusi.
Tā, es gribu precizēt.
Tātad 2. Dženifere, kura ir pazudusi, bija tā, kas draudēja Čelsijai?
Jā.
Jūs viņai izstāstījāt?
Nē. Tas nav galvenais.
Skolas laikā mēs bijām draudzenes. Ne tādas kā mēs ar Dženiferēm.
Nu, īstas draudzenes.
Mums jāizrunājas.
Mēs izrunājāmies. Un viņa nav kļuvusi par briesmoni.
Viņa tikai bija vientuļa, nedroša un nožēlas pilna. Kā mēs visi.
Piedod man.
Viņa par visu atvainojās.
Nu, viegli nebija, bet es priecājos, ka izrunājāmies.
Nāc šurp.
Par apskāvienu priecājos mazāk.
Zeivjers ir augšā? Kur viņš ir? Esat viņu redzējuši?
Viņš ir augšā?
Kāds viņu ir redzējis? To izdarīja viņš? Viņš?
Viss ir labi, ir labi.
- Esmu slapjš un ar nolaistām biksēm. - Atradīsim dvieli. Viss ir labi.
O, sveika, Zoja. Gribu parunāties - pēc sarunas ar Zeivjeru.
TBA. "Tūlīt būšu atpakaļ".
Es tūlīt būšu atpakaļ.
Viņš laikam ir miris.
Tātad jūs Zeivjeru nenogalinājāt.
- Nē. - Bet teicāt, ka gribat atzīties.
Jā.
Es atzīstos, ka, uzzinājusi par Breta krāpšanu,
es domāju, ka dabūšu mūža ieslodzījumu, jo saduršu viņu 137 reizes.
Jo ikviens var uzsprāgt - jūs pati teicāt.
Jūs esat salietojusies. Tagad jūs esat tā narkoša. Lūk, kas par lietu.
- Labi, es saprotu. - Nē, es neesmu salietojusies.
Ja stāstā saliek pareizos uzsvarus, ikviens no mums var būt vainīgs.
Bet, ja uzsvarus saliek citur, tad... vainīgs nav neviens no mums.
Jūs sakāt, ka Zeivjeru nenogalināja neviens?
Bet viņš ir miris.
Un viss norāda uz jūsu draugu Anīku.
Kāds viņu nogalināja.
Bet nedomāju, ka to izdarīja Anīks.
Un esmu diezgan pārliecināta, ka arī jūs tā nedomājat.
Es tikai lūdzu, lai dodat viņam iespēju to pierādīt.
Nolādēts, Kalp! Ko es teicu?
- Esmu aizņemta. - Es tavu darbību izbeidzu.
Kapteiņa pavēle. Tu esi atstādināta no pienākumiem.
Puisīt, visu labu.
Tā, atpakaļ pie lietas.
Un es runāju nopietni.
Tu nosūdzēji.
Suvenīrus tev neredzēt.
Tulkojis Imants Pakalnietis