Noriu visiems pranešti.
Detektyvas Kalpas ieškos Antrosios Džen,
o aš tęsiu apklausą.
Grįžkime prie reikalo.
Čelse, tavo eilė.
Tualetas užimtas. Reikia kažkaip pasiklausyti.
- Sugalvojau. Žiūrėk. - Subtiliai.
Sekundėlę! Palaukit! Prisiminiau labai svarbų dalyką.
Svečių namelyje mačiau kažkokį siluetą.
Palauk. Tai galėtų būti 2-oji Dženifer.
- Antroji Dženifer? - Galėtų.
Neturiu laiko…
Atsiprašau. Atleiskit, ponia.
Norit pasakyti, jog nė nepažiūrėsite?
Ką jūs apskritai veikiate… Paskambinsiu jūsų vadovui.
Tai kalė.
Čia gal restoranas?
Skambink mano vadovui.
Apgailestauju, kad nesulaukėte aukščiausio lygio aptarnavimo.
Gerai, policijos kapitonui. Paskambinsiu policijos kapitonui.
Kapitonui? Ne, ne. Kapitonui skambinti tikrai nereikia.
Žinai, ką? Muzikante, rodyk kelią.
Sakau, rimtas reikalas. Jums abiem patiks.
- Labai ačiū. - Yra už ką, kale.
Tai - svečių namelis, bet jis jį naudoja savo vardo prekėms.
Jums patiks.
Gerai.
Kalpai, surask jungiklį. Jaučiu, kad mane persekioja „Muzikos bomba“.
Baugu.
Bičiuliai! Kaip manot, ar tai gali būti žmogžudystės įrankis?
- Tikrai ne. - Dieve!
Tai - kardas, kurį Ksaveras turėjo dalyvaudamas „Odisėjos“ TV renginyje.
Buvusi žmona privertė jį žiūrėti.
Tas renginys man iš esmės kėlė daug klausimų.
Kodėl jie nukarpo?
Kodėl negalime nors kartą pažiūrėti, kaip aktoriai vaidina?
Bet dekoratoriai mano galva padirbėjo iš peties.
Jungikliai!
Ksaveras sugrįžo!
Dieve!
Mėgaukitės „Triple SeX“.
Negerkite „Triple SeX“, jei laukiatės ar ketinate pastoti.
- Tai jį matei? - Galime eiti.
Taip, bet jūs nežinojot, kad jis - netikras ir iškart nurėžėt galvą.
- Nepamiršk to. - Supratau.
Dieve. Jis kūrė rimtą albumą?
Mergyt, suprantu, apie ką tu.
Sėsk štai ten.
Sakai, kad ji - tavo.
Prisipažinsi, kad nužudei vieną ar du?
Atrodo, kad jau turite susidariusi nuomonę apie mane,
kaip ir visi kiti, tai gal tiesiog imkit ir uždėkit antrankius?
Turi galimybę įtikinti mane, kad nesi žudikė.
Pamėgink.
Pirmiausia turėtumėt žinoti,
kad į klasės susitikimą visi ateina ne šiaip sau.
ČELSĖ
Galbūt nori, kad visi pamatytų, kaip tau puikiai sekasi.
Galbūt nori parodyti, kokį kietą vyrą turi ar dar kažką.
Aš norėjau parodyti, kad prasimušiau.
Paskutiniais metais mokykloje buvau mitybos grandinės viršuje.
Klasės seniūnė, kurios laukė šviesi ateitis.
Bet tuomet ištiko Ksaveras.
ABITURIENTAI JUDŽINAS KS. DAKVORTAS
Per jį viskas pasikeitė. Draugai nuo manęs nusisuko.
Ėmė manęs nekęsti.
Nusiritau, ėmiau gyventi kaip atsiskyrėlė.
Ir po 15 metų…
JEI ŠĮVAKAR ATEISI, BUS BĖDOS
…jie ir toliau manęs nekentė.
Galvojo, kad esu toksiškas žmogus. Beprotė.
Jėzau! Gal išprotėjai?
- Ksaveras jau čia. - Ne!
Tad taip, ne veltui čia važiavau.
Norėjau atkeršyti.
Aišku.
Matot? Galvojat, kad aš - beprotė. Taip ir maniau.
Visai ne. Nemanau, kad tu - beprotė.
BEPROTĖ???!!!
Bet grįžkime prie keršto.
Kodėl norėjai atkeršyti?
Tuoj papasakosiu.
Tos žinutės. Man grasino.
Kas nors žinojo mano planus? Planavo man ką nors padaryti?
Vienas dalykas buvo aiškus. Šįvakar čia buvau nepageidaujama.
- Čelsė. - Dženifer.
- Dženifer, labas. - Kokia staigmena.
- Ir dvi staigmenos. Ei. - Taip.
Mūsų kūdikiai - draugai.
- Turbūt labai smagu. - Dvigubai.
Kaip tu? Girdėjom, sirguliavai.
Ar dabar jau viskas gerai?
O neatrodo?
- Kokia tu juokdarė. - Visad buvai tikra linksmuolė.
- Nes slopinau skausmą. - Kodėl susidomėjai susitikimu po 15 metų?
Nėra jis jau toks svarbus.
Tik kad Ksaveras planavo čia būti. Todėl tu čia?
Na, nesu jo gerbėja.
Bet atvykau dėl jo.
- Duosime tau kortelę su vardu. - Taip, kortelė.
Tu viena, taip?
Visiškai viena.
Kokias pareigas turėčiau įrašyti?
Veterinarė…
…s administratorė.
Nežinojau, kad jos turi administratores.
Ir gėrimo kuponą?
Žinoma. Paimsiu…
- Paimsiu daugiau. Juk šventė. - Na…
- Jei galėtumėt… Ačiū. - Kiek daug.
- Iki pasimatymo. - Gerai.
- Labai smagu pamatyt. Pasilinksmink. - Myliu tave, mieloji.
Dieve mano.
- Labas. - Ko pageidautumėt?
Tiek degtinės, kiek pakelsiu.
- Ir spanguolių sulčių. - Žinoma.
Ačiū.
…sako kalbą, supranti?
O aš…
- Štai tokį garsą. - Žinau, koks jausmas.
- Apsimetinėti prieš visus. - Ir tai buvo ta akimirka, suprantat?
Žmonės ėjo prie manęs ir sakė: „Ksaverai, turi vaidinti komedijose.“
Būti įsivaizduojama savo versija.
- Ksaverai. - Bet kokiu atveju…
Taip, na…
Bet ar buvau auka, ar medžiotoja?
Bretai?
Tu nuo manęs slepiesi?
Slepiuosi? Nesislepiu.
Nieko sau, kaip netikėta. Čelsė vėl kažką prisigalvojo.
Ne, tu buvau užlindęs už kabinos, tarsi žaistum slėpynių.
Tai vadinama stovėjimu eilėje. Žinai tokį dalyką?
Kad nieko nėra.
Todėl ir įeisiu.
SVEIKI SUGRĮŽĘ
Ei. Jei Zoja mus pamatys, prisiekiu Dievu.
Tu man grasini?
Ar tu man siuntinėji tas žinutes?
Aišku. Kodėl turėčiau siuntinėti? Viskas baigta.
Gaila, kad neišėjo taip, kaip tikėjaisi.
Ne. Tik nereikia. Išpūtei burbulą,
kai atidavei man užmigdyti savo šeimos augintinį.
Gerai. Jei būčiau žinojęs, kad gundysi mane, būčiau paieškojęs kitos vietos,
kur galėčiau užmigdyti savo Virtinukę. Patikėk.
Bretai, aš tavęs negundžiau.
Tu buvai neištikimas. Pats pradėjai. Aš tik pasisveikinau.
Ne, tu pasakei: „Labas.“
Žinai, jei būtum sąžiningai pasakęs,
kad maitini ją tik sausu maistu,
ji dar būtų gyvenusi pusantrų metų.
Nuo kitokio maisto ji viduriuodavo.
Daug kas eina į kairę.
Jokia čia naujiena. Tai netgi seksualu.
Supranti, apie ką aš? Žmonės meluoja, apgaudinėja.
BRETAS BUVO NEIŠTIKIMAS SU ČELSE!
- Žinai, ką? Aš nesmerkiu. - Bretas šito nesakė?
Negaliu išduoti, ką kiti pasakojo,
bet apie tai jis nė velnio neužsiminė.
PRAKEIKTI ČELSĖ IR BRETAS??
Daugybė mygtukų ir visko. Ką čia supaisysi?
Bet kokiu atveju, po mokyklos apie jį nė negalvojau.
Tiesiog taip nutiko.
Sofija mane metė.
- Sofija? - Mano buvusi mergina.
Buvau pasimetusi.
Nuolat rengiausi jos drabužiais ir klausiau „Collective Soul“,
man buvo prastai.
Ir kai jis atnešė užmigdyti savo šunį, pagalvojau,
kad mums abiem prastai. Suprantat?
Taip viskas ir nutiko.
- Nudėjo šunį. Pasidulkino su tėtuku. - Gerai…
Labai negražiai pasielgė su jo šeima.
- Nenorėjau to. - Netyčia pasidulkinai su vedusiu.
Mūsų romanas baigėsi prieš tris mėnesius, nes ji sužinojo.
Atrodo, kad aš kalta dėl visko, kas įvyko po mokyklos baigimo.
Išardžiau laimingą šeimą.
Todėl visi nenorėjo, kad šįvakar ateitum?
Bet aš turėjau ateiti. Dėl Ksavero.
BRANGŪS PRISIMINIMAI
AR NEMATAI, KAD ESI ČIA NEPAGEIDAUJAMA?
IŠEIK, KOL NEVĖLU
- Atsiprašau. - Ksaverai.
Kaip tau šis vakaras?
Geriausias vakaras gyvenime.
- Nuostabu. - Taip.
Šimtas metų.
Taip, tikrai.
Taip seniai,
kad sunku prisiminti, kas tuomet įvyko, tiesa?
- Taip. Aš neprisimenu. - Tai jau tikrai.
Aš lygiai taip pat.
- Visiškai nieko neprisimenu. - Taip, vaikystė. Beprotybė.
Ne, aš ne beprotė.
Ne, aš nesakiau…
Ksaverai.
Atleisk, bičiuli, tai kvaila.
Bet gal tu pavaizduotum teisėjo Biglio balsą?
„Lojimo nepaslėpsi“.
- Nagi. Padaryk. - Gerai. Taip.
- Lojimo nepaslėpsi! - Nerealiai.
- Kaip kietai. - Kaip pasakysi.
- Kiek pamenu, urzgimo buvo daugiau, bet… - Taip, ne, aš tik…
Pagal mano planą Ksaveras turėjo likti vienas.
Reikėjo, kad jis manimi pasitikėtų.
- Ei, pone Populiarusis. - Ei.
- Čelse. - Sveikas, Nedai.
Aš vis dar vedęs ir laimingai.
Taip ir atrodo.
Aš tik norėčiau, kad papasakotum, kaip sekasi.
Galiu užimti vietą šalia prie stalo.
Labai malonu. Bet aš jau turiu vietą.
Tiesą sakant, gal reikėtų ten eiti, bet…
- Gerai. - Buvo smagu su tavimi pasikalbėti.
- Ir man. - Taigi, na,
- mes tą dabar padarėm. - Taip.
- Gyvenkime šiuo vakaru. - Gerai.
- Gerai. Smagiai pakalbėjom. - Gerai. Taip.
Iki, Judžinai.
Gerai. Kvėpuok.
FOJĖ
Tau tik taip atrodo.
Mama irgi taip sako. Esi nestabili beprotė.
Ei.
Čelse.
MOTERŲ TUALETAS
IŠEIK, KOL NEVĖLU
PSIGAILĖSI, KAD ATĖJAI *PASIGAILĖSI
Kas tu?
Atsiprašome, neteisingas numeris.
GYD. ZIMERIS GERBILAS
Indigo. Sveika.
Gal norėtum prisidėti prie natūralių imuninę sistemą
stiprinančių kokteilių, pagamintų iš žolelių?
Galėtum dirbti iš namų, būtum pati sau viršininkė,
galėtum neskiepyti savo vaikų.
Ne, ačiū, Indigo. Nenoriu tavo
protą knisančių piramidės schemos sveikuoliškų kokteilių.
Norėjau sužinoti, kas man rašinėja.
Matot? Viskas tikra.
Parodyk.
Žinai, yra interneto svetainės, kurios sugeneruoja tokius numerius.
Jie naudojami kibernetinėms patyčioms, persekiojimui,
iškrypėliškiems tikslams.
- Esate su tuo susidūrusi? - O, taip.
Kai dirbau su dvynių Rafinų byla,
paauglių grožio karalienių, kurios nužudė viena kitą,
jos nuolat siuntinėdavo viena kitai
anonimines žinutes.
Bet jos naudojo savo dvynių kalbą. Buvo beveik neįmanoma suprasti,
bet žinutės buvo tikrai bjaurios.
- Dvyniai yra tikri keistuoliai. - Bet kas yra tavasis anonimas?
Kas yra tavoji Gražuolė Tara ir Krištolinė Ana Rafin?
Būtent.
Man svaigo galva.
Žinutės, vyras, kuris mane persekioja. Ksaveras, Bretas.
Buvau išsigandusi ir įskaudinta. Man reikėjo atsakymų.
Zoja. Anikai.
Dieve!
Nevėkšla Čelsė. Nesugebu nė gėrimo nulaikyt.
Ten yra vandens fontanėlis.
Jei dabar praskalausi,
- neliks nė žymės. - Taip, gerai.
Ką gi. Pabūk sekundėlę su manimi, gerai?
- Aš nenoriu stoti jums skersai kelio. - Tu dabar stovi skersai kelio.
Tenoriu sužinoti, ar tu man siuntinėji žinutes?
Ką? Ne. Nenoriu veltis su tavim į jokius reikalus.
- Jau ir taip pridarei daug žalos. - Aš tikrai nesužalota.
Ei, spanguolių dėmę reikia išplauti karštu ar šaltu vandeniu?
Šaltu! Būtinai šaltu.
Pasistenk, bičiuli. Aš įkaušusi.
Gerai, atėjau čia norėdama viską išsiaiškinti.
- Suprantu, kad mano žodžiai nepadės. - Būtent.
Jau gerai, tiesa? Beveik nesimato.
Taip, jau gerai.
- Eime iš čia. - Zoja.
Ei.
Jėzau!
- Bretai. Dieve. - Vėl tu. Ką čia veiki?
Kažkas mane seka.
Sekioja ir kartoja: „Ei.“
Čelse, tavęs niekas neseka, aišku?
- Tai tu. - Stoviu tiesiai prieš tave.
- Kaip galiu sekti iš paskos? - Gerai, taip, aš visiška kvailė.
- Gerai, pasimatysim… - Ne, palauk. Gal matei Zoją?
Nenoriu maišytis tarp jūsų su Zoja, aišku? Man nepatinka.
Atvažiavau šįvakar čia visai ne dėl tavęs.
Taip, gali save apgaudinėti kiek tik nori.
Atvažiavau suvesti sąskaitų su Ksaveru, ir niekas manęs nesustabdys.
Taigi, pasakyk.
Ką jis padarė, kad norėjai suvesti su juo sąskaitas?
Per jį atsidūriau pačiame dugne.
Per jį mano gyvenimas ėmė ristis žemyn.
Viskas prasidėjo nuo šv. Patriko dienos vakarėlio dvyliktoje klasėje.
Ir vėl.
Nesvarbu, kad judu su Bretu pasidulkinot, visi kalba apie tą vakarėlį.
Kažkas per tą vakarėlį nutiko,
norėčiau sužinoti, kas.
Pirmiausia pabaigsiu pasakoti apie šį vakarą.
Pasimatysim tavo vakarėlyje, Ksaverai, šūdžiau tu.
Čelse.
Nebėk nuo manęs.
Ei!
Prašau, prašau. Kur jis?
- Pripurkšiu tau į akis! - Gerai. Kodėl?
Nes tu mane persekioji!
Čia elektroninė cigaretė?
Ką? Čia pipirinės dujos.
Kad apsiginčiau nuo milžiniškų vyrų.
Dieve mano.
Visad galvojau, kad esu mažas.
Bet klydau.
- Kodėl sekioji paskui mane? - Kaip ten sakoma?
Jei nori atsirakinti savo automobilį, turi turėti…
Turiu tavo raktelius.
- Dieve mano. - Pametei eidama.
Visą vakarą mėginau tau juos paduoti.
Taip. galėjai tiesiog pasakyti: „Ei, turiu tavo automobilio raktelius.“
- Ei, turiu… Taip. - Pasakyti,
o ne sekioti iš paskos visą vakarą.
Stengiausi palaikyti atstumą, kad nepagalvotum, jog aš arti.
Tai… Fui. Bet
ačiū tau.
Kas tau labiausiai patiko šįvakar?
- Man patiko sūris… - Oi.
Čelse, ką veiki prie mano automobilio?
- Jis toks žalias. - Tave pavežti?
- Taip, būtų puiku. - Lipk vidun. Pažiūrėsim, kas bus.
Kas jis? Patarnautojas?
- Taip. Turbūt. - Gerai.
Voltas.
Aš turiu savo raktelius.
Tau viskas gerai?
Tiek daug visko vyksta.
Stengiuosi suvokti.
Ne, suprantu. Ir aš labai susijaudinau visus vėl pamatęs.
- Beprotybė. - Aš… Vos laikausi. Tikrai.
Velniop. Nesvarbu, kas čia nutiko.
Viską sutvarkysime Ksavero vakarėlyje, tiesa?
Taip.
Dieve!
NEVAŽIUOK Į VAKARĖLĮ
Ei. Ką čia po velnių darai, Anikai?
Atleisk. Na, pamačiau porą tavo rankinėje,
pagalvojau, galim pasidalinti.
Toje rankinėje tik bėdos.
Ir kas buvo gertuvėje?
Raminamieji katėms.
Žinau, kad dirbi veterinarijos klinikoje ir panašiai.
Raminamieji katėms, suprantu…
MANE APSVAIGINO RAMINAMAISIAIS!
…bet kam juos laikyti gertuvėje?
Jie buvo skirti Ksaverui.
Norėjau apsvaiginti jį, nufotografuoti nuogą ir paviešinti.
- Toks buvo mano keršto planas. - Sėdėjai ir žiūrėjai,
kaip Anikas geria raminamuosius katėms?
Ir dar imbierinį alų su viskiu ir žaliąja citrina. Tai buvo kokteilis.
„Kentukio mulas“ katėms? Tu jį apsvaiginai, mergyt.
Anikas pats apsisvaigino, aišku? Netyčia.
Jis išgėrė vos vieną gurkšnį. Jam tikrai daug nereikia.
Vien į jį pažiūrėjus aišku,
kad jis neatsparus gyvūnų raminamiesiems.
Anikai, įdėmiai manęs paklausyk. Tave apsvaigino.
Ksaveras. Ką jis padarė? Įpylė man kažko į gėrimą sporto salėje?
Patikėk, žinau, kad Ksaveras - šūdžius, bet jis to nepadarė, aišku?
Tai buvo…
Išgerkim vandens, gerai?
Gera mintis.
Dieve mano.
Gerai. Imk.
Gerai. Kaip tu?
Gerai.
Nes aš turiu nebaigtų reikalų.
Žinau, ką ruošiesi daryti.
- Tikrai? - Taip.
Eisi pakakot.
Esi tikra vakarėlių šiknė.
Taip. Perpratai mane. Pakakosiu kaip reikiant. Gerai.
Ir aš žinau paslaptį.
Ir ji, ką, kaip niekur nieko ateina į klasės susitikimą?
Negaliu patikėti, kad su ja buvome draugės. Šliundra.
- Žodis iš Š raidės. - Ei. Ne. Negalima sakyti to žodžio.
- Taip, ne. Pamiršau. Atleisk, mažute. - Kalbėjome apie tai.
Ji truputį pačiuožusi.
Na, geria, svaiginasi, vaikšto į „Phish“ koncertus.
Priklausoma nuo porno. Todėl ir nebenaudoja feisbuko.
Matei jos šukuoseną? Lyg tornadas būtų praūžęs.
Tornadas. Būtent.
Žydiški plaukai, ir tiek.
- Labas. - Labas.
Todėl jie tokie.
- Tokie pasipūtę. Puiku. - Ne, mums patinka žydai.
Išgraužkit.
Kurių galų, Bretai?
Man nurovė stogą.
Sakiau, kad ji beprotė. Turėjo likti namuose.
- Taip jai ir reikia. - Dieve. Nekenčiu jos,
bet jos batai man labai patinka.
Tai nebuvo susitikimas. Tai buvo pragaras.
Jie linksminosi. Jie visi juokėsi iš…
Metas juokeliams.
Tau gal 12?
- Juokinga. - Jėzau.
- Tu nesupranti. - Dieve mano.
Tavim vieninteliu aš pasitikiu.
Labiausiai todėl, kad guli be sąmonės, per mane.
Klausyk, atėjau visko sutvarkyti,
bet tik sukeliu daugiau bėdų.
ATLEISK
Tu toks geras, Anikai.
Buvau pavargusi nuo chaoso. Atėjo metas tą užbaigti.
LABAI ALKANI BEGEMOTAI
Kol kas nors nepribaigė manęs.
Turėjau veikti, bet bijojau.
Ir tokiame tamsiame chaose užtenka mažulytės švieselės.
Čelse.
- Griūsi negyva… - Ką?
…kai išgirsi, kokią dainą mes su Ksaveru netrukus įrašysime studijoje.
Ji amžiams pakeis muzikos kryptį.
Tau gerai.
Aš irgi turėjau planų šiam vakarui, bet truputį nepavyko.
Taigi, aš jau eisiu.
Stok.
Paklausyk. Šįvakar supratau štai ką.
Gyvenime turi ne vieną progą. Tad reikia pasinaudoti antrąja.
Gyventi ta diena, bliamba.
Ne, jau per vėlu.
Ne. Žinai, kodėl? Nori žinoti, kodėl?
Taip.
Nes viskas tavo rankose, Čelse. Niekieno kito. Tavo. Tu gali.
Dieve. Kaip man reikėjo tą išgirsti. Mano rankose.
- Taip. - Gal visuomet buvo mano rankose.
- Taip! - Ačiū, Jasperai.
- Ar įkvėpiau tave? - Labai.
Galiu parašyti dainą apie tai?
- Tik neminėk mano vardo. - Žinoma, ne. Gerai.
Ei, ei, vakarėlio dalyviai!
Vieta pažymėta „X“, tiesa?
Nes aš esu X,
o tai - mano vieta.
Ką gi. Bet rimtai, Hilmonto mokykla kietai pavarė.
Pradėjom nuo viduriuko ir dabar esam čia.
Rytoj turiu skristi į Los Andželą, į „Kids' Choice Awards“ apdovanojimus,
bet šįvakar mi casa yra… Na, patys suprantat.
Gyvensim amžinai!
O, ne. Atėjo auklė. Mes verčiau eikim.
Rytoj anksti keltis. Eisiu į pilateso treniruotę.
Labas.
- Labas. Sveika. - Keista tave čia matyti.
Čia mano namas.
Aš pajuokavau.
- Aš irgi. - Mes neturėjom progos pasikalbėti.
Gal vertėtų susirasti ramesnį kampelį.
Po galais. Taip, ne. Aš truputį užsiėmęs.
Supranti, tiek žmonių, turiu jais pasirūpinti.
- Kad visi gautų gabalėlį X. - Na jau. Tik kelias minutes.
Mano miegamajame mirksi šviesa.
Nueisiu pažiūrėti,
kad nenutiktų kaip filme „Parazitas“.
Tiesą sakant, filmo nemačiau, bet perskaičiau jo aprašymą vikipedijoje,
ten bičas sėdėjo bunkeryje visą laiką.
Na… Iki.
Mačiau, kad jis manęs vengia. Tad turėjau viską paimti į savo rankas.
Tai šviesos jau nemirksi?
Ką?
Ne.
Nori gurkštelėti? Paruošiau gėrimą specialiai tau.
Gerai. Taip.
Eina šikt. Mano vardas.
Taip.
Palauk. Stop. Čia - raminamieji katėms.
Tai reikia gerti mažais gurkšneliais?
Ne. Negerk. Tiek išgerti - pavojinga.
- Nelabai suprantu. - Gerai, prisipažinsiu.
Norėjau apsvaiginti tave, nufotografuoti tave nuogą
ir paviešinti nuotraukas internete.
Nieko sau. Aišku. Pirma, tokias nuotraukas aš jau pats esu paviešinęs.
Antra, tu turbūt vis dar jauti nuoskaudą dėl…
Šv. Patriko dienos vakarėlio? Taip.
Tu mane išdavei.
Po to vakarėlio visi ėmė mane ignoruoti
ir galvoti, kad esu beprotė melagė.
Galiausiai ir pati tuo patikėjau.
Pridariau nesąmonių.
Gyvenau šūdiną gyvenimą ir kaltinau dėl to tave.
- Klausyk, aš nenorėjau. - Man nereikia tavo šūdino atsiprašymo.
Tenoriu žinoti,
ar supranti, kad esi šūdžius
ir subingalvis.
Taip. Aš…
Taip?
Tai gal pasakyk?
Taigi, aš…
Aš kaip ir esu… Esu šūdžius.
Ir subingalvis.
Dabar padainuok.
Esu šiknius
Ir subingalvis
Automatinis derinimas daro stebuklus su tavo balsu.
Dabar iš tavęs man nieko nebereikia.
- Tik, kad negertum šito. Nereikia. - Taip.
- Kačių… - Išpilk.
Nuodai katėms. Taip. Gerai.
Pabaiga buvo visai ne tokia, kokios tikėjausi -
tai buvo nauja pradžia.
Galimybė pagaliau paimti gyvenimą į savo rankas.
Mano antroji galimybė.
Ar su tuo kaip nors susijęs šviesių plaukų perukas?
Ne. Koks keistas ir labai konkretus klausimas.
Kai nusileidau žemyn, beveik visi jau buvo išsiskirstę.
Tai buvo paskutinė galimybė man pakalbėti…
Zoja. Sveika. Ar galėtume trumpai pasikalbėti?
Pasakysiu tik vieną dalyką, ir daugiau galėsi niekad su manimi nesikalbėti.
- Ar į mane žiūrėti. - Gerai.
Taigi, tik noriu pasakyti,
kad aš tikrai labai labai atsiprašau.
Norėčiau atsiprašyti šimtą tūkstančių kartų.
Taip.
Tai buvo negražu ir neteisinga, ir aš labai dėl to gailiuosi.
Pridariau daug nesąmonių,
ir ši - pati didžiausia, pripažįstu.
Ir net nebuvo verta, nes Bretas yra…
Prastas lovoje. Gali pasakyt.
Bretas prastas lovoje.
Tas seksas su juo…
Tarsi sprintas į finišą.
Taip. Vis galvodavau, kur jis skuba?
Tarsi nuolat duotų penkis.
Kas laimėjo?
- Ką sveikini? - Ne mus.
- Ne. Mes pralaimėjom. - Taip, labai.
Stebėjausi, kad jis nedirba statybose,
nes atrodydavo, kad jis darbuojasi su pneumatiniu kūju.
Dieve mano.
Dieve.
- Esi verta geresnio. Žymiai. - Ačiū.
Ir, taip, gal ir netinkamas metas
man kalbėti apie tavo meilės reikalus,
bet Anikas - nuostabus.
Ir jaučiu, kad jis puikiai tvarkosi gyvenime.
Kietas vakarėlis.
- Dieve mano. - Dieve mano.
Kur aš? Kodėl aš šlapias?
Dabar ne metas jį smerkti.
- Tau viskas gerai? Tu sveikas? - Kas tą padarė? Ksaveras, tiesa?
- Ne, ne Ksaveras. - Ksaveras tą padarė. Vėl.
- Anikai. - Kur jis?
Anikai, šįvakar neverta kapstytis po praeitį.
Tai - ne praeitis. Tai vyksta dabar.
Ir aš padarysiu tam galą.
Tuoj grįšiu.
Anikai.
Anikai, nagi, seni.
Nori, kad patikėčiau, jog tu staiga atsikvošėjai
ir nebenorėjai jo nužudyti?
Aš neplanavau jo nužudyti ir nenužudžiau.
Galite patikrinti gertuvę - ten dar likę raminamieji katėms -
ir ištirti Ksavero kraują.
Nieko nerasit. Jis neišgėrė.
Jis mirė nukritęs. Tavo nuoskauda jo atžvilgiu buvo didžiausia.
Tai papasakok, kas nutiko per tą šv. Patriko dienos vakarėlį?
- Aš noriu pamiršti praeitį. - Pamiršk rytoj,
nes šįvakar turim išsiaiškinti, kas jį nužudė.
Ksavero žudikas gali būti žmogus, kuris grasino tau.
Po to, kai žuvo Ksaveras, žinučių nebegavau.
- Gal tai jis jas rašė. - Gal.
Bet jis neturėjo telefono. Padėk man.
Tas šv. Patriko dienos vakarėlis mums visiems buvo labai svarbus.
Ir… Dieve mano, Anikas.
Kas nutiko Anikui?
Ne.
Ne, aš tik… Suprantat?
Jis ten buvo.
- Ir… - Kalpai.
Pakviesk Aniką.
Žinot, ką? Ne taip pasakiau. Palikit jį ramybėje.
- Jis - geras vyrukas. - Taigi,
kai jis pabudo be kelnių ir visas šlapias,
sakei, kad Anikas pasakė,
jog Ksaveras vėl jam tą padarė.
Vėl. Teisingai? Jis taip pasakė, tiesa?
Taip.
Ar pirmas kartas buvo tame vakarėlyje?
Nerandam jo.
Šūdžius!
Jis ką, įkrito į kažkokį portalą, kuris visus įtraukia?
Klausyk, surask Aniką. Turiu su juo pasikalbėt.
Nuoširdžiai paieškok.
Čia tau ne dviejų kambarių butas. Apieškok visus kambarius, bliamba.
Šūdas.
Išvertė Akvilė Katilienė