Боже, як же тихо!
Може, хтось щось скаже?
- Хоч щось. - Вибач.
- Ні, не ви. - Людина в тихих роздумах
про смерть сина недостатньо для тебе говірка?
О боже.
Поки Себастіан завершує свої ділові переговори,
зіграймо в гру.
Ті, хто не вбивав Едґара, будуть в одній команді, а Ґрейс - в іншій.
Знаєте що, Ізабель?
Дивно, що ви без кінця звинувачуєте мою сестру,
хоч отрута, що вбила Едґара,
росте в саду вашої дочки.
- Хіба? - Так. Дурман.
Ця квітка була у квіткових композиціях.
Мені подобається колір.
Дурман. Я чув лише, що його застосовують як психотропний засіб.
У Чилі шаман племені аруків заварював малі дози, щоб викликати видіння...
Та ми зрозуміли. Ти багато подорожуєш.
І на що ти натякаєш?
Що моя прийомна дочка вбила свого брата?
- Ганно, ти вбила Едґара? - Ні.
Ну от, будь ласка.
Вівіан, це ти вбила мого сина?
Що? Нащо це мені?
Бачиш? Вона не сказала «ні», чула?
А от ще ідея. Можливо, ви всі були в змові.
Можливо, ви розробили невеличку сімейну схему швидкого збагачення.
Ми не хочемо ваших грошей.
Усі хочуть наших грошей.
НЕБЕЗПЕЧНА ВЕЧІРКА
Що більше я думаю, то більше переконуюся, що це зробив Себастіан.
Серйозно? І чому ж?
Ну, Едґар його таємно звільнив. Як грім з неба. А ще він козел.
Та я розумію.
Ґрейс зараз здається збіса винною, і було б шикарно, якби на типа,
що всі вихідні причаровував твою дівчину, повісили всіх собак.
Але, хлопчику мій, не втрачаймо голови.
Він її не причарував.
Думаєте, причарував?
Комісія сіла мені на шию і звісила ніжки.
Чарльз, на мене напали з ножем, а я відбиваюся ковбасою.
Старий, мушу вимкнути звук. На хвилинку.
Які люди. Ще не схопили вбивцю?
Дайте вгадаю: це наречена, яка не підписала шлюбний договір?
- Є кілька хвилин поговорити? - Авжеж.
Зі справжніми поліціянтами. Дайте знати, коли вони приїдуть.
А поки що я зайнятий.
І навіть не поясниш, чому Едґар таємно позбувся своєї правої руки?
Чи у вас в Англії кажуть «лівої»?
Можна й побалакати.
Ну, як твоє розслідування?
Так собі.
Спершу Ізабель звинуватила у вбивстві Едґара сестру.
А тепер вона наїжджає на маму та всю мою сім'ю.
Що змушує мене думати, що насправді це зробила вона.
Ну, ти знаєш: на злодієві шапка горить,
а в нас - на вбивці.
А ми, власне вже знайшли цілком викривальну
інформацію про Себастіана.
Закладаюся, що вони всі разом отруїли Едґара. Тому звинувачують нас.
Це точно треба буде довести.
Добре. Це я й зроблю.
Не туди.
Тушкуєш мої перці й кажеш, що це суп на вівторок.
Ми ще не скінчили. Чао.
Чудово. Він повернувся.
У вас дев'ять хвилин до мого наступного дзвінка. Починайте.
Отже, Едґар.
Так. Він попросив, щоб я звільнився.
І так, я тримав це в секреті. Але я його не вбивав.
Та я навіть на нього не сердився.
Після вчорашнього вечора.
Не розумію. Якщо Едґар тебе звільнив, чому ти пішов на його весілля?
Щоб зрозуміти, чому я тут, вам треба розуміти моє минуле.
Річ у тому, що ми з Едґаром з дуже різних світів.
Він - спадковий багатій.
А я виріс у трейлерному парку в Сан-Бернардіно.
У Каліфорнії? Ти ж британець.
Ні. Я просто розмовляю, як британець.
А насправді я - звичайний хлопець зі Штатів.
- Чекай, що? - Офігіти.
А нащо брехати, що ти британець?
Бо так я здаюся харизматичним і розумним.
Кому ти швидше даси грошей?
Цьому лузеру чи оцьому парубку?
Отому. Другому. Я б точно з ним наробила такого...
То чому я прийшов на весілля?
Ну, мабуть, можна сказати, що я хотів зірвати останній джек-пот.
Я був хапкий на руку з самого дитинства.
Тоді я не мав грошей і був ніким із занюханої, богом забутої діри.
Але я був пробивний.
СЕБАСТІАН
І мав команду власного виробництва.
Кузена Джексона.
І його брата Джадсона. Він теж був моїм кузеном.
Що за чорт? Я послизнувся в калюжі мила.
Розбив свою пляшку шоколадного молока. Що це за магазин такий?
Мій батько адвокат, він відсудить усе, що ви маєте, містере.
КОЛЕКЦІЙНІ КАРТКИ
У коліні клацає. Чуєте? Раніше коліно не клацало.
Ах ви малі засранці! Це шлях у нікуди!
Я кажу про ваші життя!
Ми були вправні. Але він був правий.
Дрібні крадіжки з нікчемними кузенами вели мене в нікуди.
Треба було звідти вибиратися. Швидко.
І от, намалювавши собі оцінки за тести й підробивши рекомендаційний лист,
я забезпечив собі повну стипендію в дорогій школі-пансіоні.
Там я познайомився з Едґаром.
Едґар був одним з найбагатших учнів.
Що це таке?
Він би точно мене зневажав,
тому я вирішив спробувати новий, пихатий акцент.
Це?
Це моя найулюбленіша річ у світі.
Картка з Джастіном Тандером за 1994 рік.
Американський бейсбол. Люблю його до нестями.
Тандер? Та він жахливий інфілдер із середнім показником відбиття 0,187.
Ця картка нічого не варта.
Але ж тут є помилка.
ДЖАСТІН ТАНХЕР
Танхер. Хер. Смішно до сліз.
Я люблю жарти. Хочу її собі. Скільки?
Вибач, друже. Вона не продається.
Усе продається.
Може, зіграємо на неї?
Якщо виграю я, то отримаю картку. Якщо ти - можеш забрати мій годинник.
Годинник, дорожчий за батьків плавучий дім?
Від такого не відмовляються.
Але можливість для наживи я бачив одразу.
Я б не обіграв Едґара в його ж гру.
ЧОТИРИ В РЯД МОРСЬКИЙ БІЙ
А от у «Чотири в ряд», шахи для бідних...
У неї я вмів грати.
Чотири.
Ще раз.
Дві перемоги з трьох.
Я був недурний, та в Едґара розуму було хоч лопатою греби.
Хоч би що я робив, він ставив пастки, щоб мати два шляхи до перемоги.
Чотири.
До речі, з акцентом придумано непогано. Але над ним ще треба попрацювати.
Едґар побачив мене наскрізь.
Він забрав єдину цінну річ, що я мав.
Та я не розсердився.
Розумієте, якщо життя - це гра, то Едґар - то було казино.
Йому випали не такі карти, як нам усім.
А якщо ти не можеш обіграти казино, то треба самому стати казино.
Я вмовив Едґара об'єднати зусилля. Щоб він був мозком, а я - обличчям.
І сідницями. І кубиками на животі.
Я б хотіла це все побачити.
А ордер маєте?
Що ви робите?
Ми були ідеальною командою. Почали з дрібних оборудок.
«Іспанський в'язень», «Вигин Норсікі»,
- навіть «Зсув Мвамби». - Що?
А після коледжу ми запустили наймасштабнішу оборудку з усіх.
Цілком законний хедж-фонд.
Побудували весь бізнес з нуля.
Маючи лише позику від Едґарового батька на 2 400 000$.
Нас було не спинити. Ми купалися в грошах.
А потім Едґар затягнув нас у крипту.
Едді, я сумнівався, але ти виявився правий.
Буцефал пробив стелю.
Бачу, ти покращив захист сейфа.
Ну, в ньому лежать ключі до моєї криптовалюти,
а вона, як ти зауважив, тепер варта великої суми грошей.
Хоча...
вона могла б бути ще дорожча.
Ти відклав 20% нашого капіталу. Хоч я сказав тобі інвестувати все.
Усього 20%. То був ризик.
Ризик був лише у твоїй невірі.
- Через тебе я втратив мільйони. - Та ну.
Тебе звільнено, Себастіане.
Ти ж це не серйозно? Едґаре, то був хедж.
Криптовалюта нестабільна. Залежить від суб'єктивного сприйняття.
Усе залежить від суб'єктивного сприйняття.
Узяти хоча б «Мону Лізу».
Посередній портрет жінки, яку можна оцінити максимум на шість.
Але ми всі вирішили, що це безцінний шедевр. І тому так і є.
Чи взяти ту картку з бейсболістом, яку я в тебе забрав
у день нашого знайомства.
Для когось - наприклад, для собаки - це просто шматок картону.
Але він має величезну цінність, бо ми дали йому величезну цінність.
І тому я не терпітиму, щоб ти саботував мою роботу.
Але ж ми партнери.
Ми разом кілька десятиліть.
Ти від усього відмовишся через оце?
Давай так.
У тебе є час до понеділка, щоб написати заяву про звільнення.
Не хочу, щоб у вихідні на весіллі була якась ніяковість.
Ти очікуєш, що після такого я все одно буду на твоєму весіллі?
Авжеж. Це ж лише бізнес.
Але ти все одно мій шафер.
Чорт. Оце безсердечність.
Не схоже на Едґара, якого я знав.
Зі мною він був дуже приємний.
Бо від тебе він нічого не хотів.
Ти для нього мав абсолютно нульову цінність.
Навряд чи нульову.
Я допоміг йому зав'язати метелика...
Як чарівно.
У питаннях бізнесу Едґар був безжальний.
Я допоміг збудувати його імперію, а він вирішив здихатися мене?
Я не міг таке проковтнути. І весілля було ідеальним прикриттям.
Але для такого серйозного пограбування
мені потрібен був збіса...
Тедді!
- Що за хрінь? - Любий мій придурок.
Ну, як ти, чортяко?
Так, вибач. Відійшов у туалет посцяти.
Дві хвилини. Кажи.
Я ж казав не брати тих квітів.
Знаю. І що тепер робити? Так просто ми з ними звідси не вийдемо.
Послухай. Змиємо їх в унітаз.
- У каналізацію? - Так, обережно.
- Але ж тут сотні квіток. - Ну, по одній за раз.
Так-так-так.
Ми можемо пояснити.
Чекай.
Так, авжеж.
Усього найкращого, друже. Щасливо, старий.
То на чому я зупинився?
Здається, ти казав, що збирав команду.
Команди грають у софтбол.
А коли готуєшся до пограбування, потрібен загін.
Мені потрібні були професійні злочинці. Люди, яких Едґар ніколи не бачив.
Насправді в'язниця пішла мені на користь.
Тут у мене з'явився час.
А саме він був мені потрібен, щоб дописати альбом.
Коли світ почує, що я накреативив
за цими товстезними стінами,
доведеться дати мені ще один довічний строк,
бо я буду винний у завмиранні сердець.
Одне завмерло, як я штовхнув...
- А інші, коли я співав - Сер, я ваш адвокат.
Мій мотив допоміг написати Цей мотив
Стоп. Що тут мається на увазі?
«Мій мотив» - це мотив злочину, через який я в тюрмі, а «цей мотив» -
це пісня, яку я вам співаю. От зараз.
Тільки акустика тут жахлива.
Може, сходите зі мною в тюремний душ? Там неймовірна акустика.
До речі, а що насправді означає «довічний»?
Як на мене, я тут уже достатньо пробув.
ДЖЕКСОН - ДЖАДСОН
Кузене Сомбастіан, знов тебе викинуло на наш непрезентабельний берег.
За що вас тепер замели?
За звичайне пограбування. Це Джадсон облажався.
Що? Ні, це ти облажався.
Я мав трощити вітрину, а ти - хапати добро.
Ага, та тільки я люблю трощити, гівно ти таке.
- Хлопці. - Ну, тепер ти мене не схопиш, козел.
Дами, ану перестаньте.
А якщо я скажу, що можу вас звідси витягти?
- А нам що з цього? - Не треба нам твоїх подачок.
Ви потрібні мені для діла. Серйозного. А начальник в'язниці мені винний.
Ось наша ціль. Едґар Міннауз. А ось наша здобич.
Сейф, отут.
Має три рівні захисту.
Для такої робітки треба як мінімум...
Фетбой Слім, ґарсон і найтупіший Лі Мейджорс в історії.
І ось як ми це зробимо.
Кажуть, весільному діджею стало зле.
Джадсоне, може, сходиш подивитись, як він?
Вигляд у тебе лайновий. Краще їдь додому.
У кейтерингової компанії мало персоналу.
Джексоне, може, допоможеш?
Мені треба 4,5 хвилини,
щоб дійти до сейфа й зламати його.
Треба буде відвернути увагу. Думаю...
Перший танець? Зроблю.
Чотири з половиною хвилини? Чорт. Наскільки той сейф складний?
До неможливості.
По-перше, треба ввести код. Можливих комбінацій - десять мільйонів.
З ним я розберуся.
По-друге, треба зісканувати сітківку ока, але не Едґарового.
Тому, ви повинні будете...
Пристукнути ящірку й вичавити їй очі? Зробимо.
Що? Ні. Господи боже.
Ви відвернете увагу, щоб я вкрав ящірку.
Добре. Але колись-таки на тому весіллі я когось пристукну.
- Ти серйозно? - А що з третім рівнем?
З цією шафою з кіньми?
Ця шафа з кіньми - контейнер з твердої сталі з шестилітерним кодом.
Його я поки що не підібрав.
Як це, не підібрав?
Без того коду ми - як Лео в «Титаніку».
Симпатичний, хоч і не ходить у зал, але у воді не вижив.
Я його підберу. Мені просто треба більше часу.
Я запізнююся на вечерю.
Едґар мав повірити,
що ніяковості на весіллі не буде.
Не думав, що ти таки прийдеш.
А чому б я не прийшов?
Усе ж таки, я твій шафер.
Тому я фліртував з дружкою,
представив несподіваного гостя...
Уліс.
А коли ти заплював Вівіан,
я випив ще келих, вислизнув і пішов в Едґарів кабінет.
Але по дорозі туди...
Я знаю ваш секрет, Вівіан. Якщо не розкажете ви, це зроблю я.
Едґаре, прошу. Ти не розумієш усього.
Я не погоджуюся.
Зажди. У Вівіан був секрет?
Цікаво.
Але... Чи то поганий секрет? Може, то щось несерйозне?
Ми не знаємо. Може, ніколи й не дізнаємося.
Можна її спитати.
Розказуй далі.
Горизонт був чистий. Я перейшов до першого пункту плану.
Можете уявити моє здивування, коли виявилося, що я не один.
Але яке ж це пограбування, якщо нема конкуренції?
Так-так-так.
Схоже, я застукав тебе, поки ти набиваєш кишені печивом.
Себастіан Дрейпвуд. А я все думав: коли ж ми перетнемося?
Тихенько собі пісяєш тут у басейн, а я тебе викрив.
Та я просто... шукав термітів у ходовій.
Можеш не прикидатися. Я знаю, чому ти тут. Через сейф.
Ти про отой сейф?
Так, про нього. Там понад двісті мільйонів доларів криптою.
Ти ж кажеш про буцефалус?
Я все про нього знаю.
До тебе в мене лише одне питання.
Що це таке?
Вибач, що?
У слові дві частини.
- Я знаю, що «фалус» - це чоловічий... - Так.
Але оце «буце»...
Читається «буцефал». Так звали коня Александра Великого.
Розумієш, Едґарового батька звали Александром.
Він був нарцисом, помішаним на Александрі Великому.
А Едґар був помішаний на своєму батькові.
Останній код!
То мусила бути кличка коня Едґарового батька.
Та як звали того чортового коня?
Треба було якось вивідати кличку, щоб Едґар нічого не запідозрив.
Нічого не торкайся.
Треба було витягти з рукава класичну карту Дон Жуана.
Привіт. Мені не спиться. Подумав, що ти захочеш...
Мене це не цікавить.
Ясно.
Як я й сказав: карта Дон Жуана.
Привіт. Мені не спиться.
Подумав, ви захочете випити.
Себастіан Дрейпвуд. Що ти тут робиш у такий час?
Ми з вами прекрасно знаємо, чим люди займаються в такий час.
Я й не здогадувалася про твої почуття.
Може, це все атмосфера кохання.
А, може, аромат
білого вина й часнику, що йде від вашого тіла.
З Ізабель?
Щоб зірвати такий куш,
робиш те, що мусиш.
Осідлайте мене, як ваш покійний чоловік сідлав...
Як там звали його коня?
Що це значить? Це Едґар тебе підмовив?
Чи ваш син прислав мене, щоб я з вами переспав?
Вимітайся.
А можна я...
Вимітайся.
Мені потрібні штани.
Вимітайся, а то будеш не тільки без штанів.
Бувайте.
Треба було повернутися до себе, не привертаючи уваги.
Я був не по зубах звичайній багатоточковій охоронній системі
з прожекторами й інфрачервоними сенсорами.
Треба було просто не виходити зі сліпих зон.
От бл***.
Що за чорт?
- Анік? - Знаєш, через тебе
батьки моєї дівчини подумали, що ми з тобою розважалися в кущах.
Помрій. Я таким займаюся лише сп'яну і в Європі.
Усі заходьте. Ідіть сюди, я вам щось покажу.
Добре.
Що таке?
Це мої квіткові композиції?
Це доказ. Доказ, що Ґрейс убила мого сина,
а Вівіан і Фенґ принесли отруту.
Чому б іще всі ці квіти були в них?
- У нас є цілком логічне пояснення. - Я поясню!
- Дайте сказати! - О боже.
Що? Що тут смішного?
Не знаю. Але я теж сміюся.
Ви думаєте, що це щось доводить, лише тому, що не знаєте нашу маму.
Мамо, витряси все з сумочки.
- Ага, покажи їм. - Ну все...
- Усе, дівчата. Тільки... Усе. - Давай.
- Мамо, давай. - Дівчата...
Ну все...
У кафе вона завжди збирає всі пакетики з цукрозамінником.
Узагалі всі.
Це правда. Хоча цукрозамінник їй навіть не смакує.
Він занадто солодкий.
Вона зібрала всі квіти лише тому,
що не хотіла, щоб їх викинули.
Так. Вона не вбивця. Просто скнара.
Ощадливість - це чеснота.
Ти прямо сама бережливість. То мені сховати столове срібло?
- Та перестань. - Чому ви така?
- Ого, Карен. Ого. - Ви весь час огризаєтеся.
Секундочку!
А тут нема дурману.
Значить, усе-таки отрута.
А ми всі були на вечері в амбарі,
- значить то міг бути будь-хто. - Квіти з'їв кінь!
То міг бути будь-хто. Точно.
Настав ранок весільного дня,
а я й досі не знав коду до контейнера з кіньми.
Але пора було починати.
Джентльмени. Які ви імпозантні.
Ви їдете на весілля? По нас ніхто не приїхав.
Їду.
Дивіться, кого я знайшов.
Загін був на місці.
Тепер була моя черга.
Ти ба, який ти, старий. І хто тепер обличчя компанії?
Мені потрібні запонки. Вони в моєму...
Можеш покликати Аніка?
Треба допомога з метеликом,
а він, здається, має хист до вузлів.
- Я зав'яжу. - Краще Анік.
Добре.
Я знав, що він вигнав мене, щоб я не побачив код.
Тому я й підклав ручку.
Один рівень пройдено. Ще два.
Але коду від контейнера з кіньми я так і не знав.
Ось ти де. Цілувальник рук.
Та перестань уже.
Пора було вдаватися до останнього засобу.
Ізабель, учора ввечері...
Слухай, усі твої речі я викинула з вікна, крім трусів.
Їх я лишаю собі.
Маєте право. Слухайте, коли я спитав про кличку Александрового...
Ні, це ти послухай.
Скажи Едґару, що я все пам'ятаю.
Коня звали Мускат.
- Мускат? - Мускат.
Шість літер. Код. Вона так просто його сказала?
Так. Але було одне ускладнення.
Як це у вас не буде першого танцю?
Ти ж знаєш, який Едґар на публіці. Це для нього занадто.
Ви мусите станцювати.
Ви ж тепер партнери, 50 на 50.
Не дозволяй йому забирати в тебе твоє.
Так, я дуже хочу станцювати.
Оце я розумію. Хай танець буде довгий. Насолоджуйся.
Тепер мені потрібна була лише ящірка.
Слухайте, народ. Маю ідею.
Може, одне фото без Роксани?
Анік її потримає.
- Можна ж, Едґаре? - Авжеж. Анік надійний.
Здобич у Лі Мейджорса. Джексон, починай.
Закуску, сер?
Що це?
Риб'ячі купки?
Ну, не відмовлюся.
Знаєте, тунець «ахі» й жовтоперий тунець...
- Як цікаво. - ...це дві різні назви. А риба та сама.
О ні.
Роксано.
Ах ти сучий син.
Джадсоне, твій вихід.
Сомбастіане, в нас проблема.
Молоді обрали пісню для першого танцю. Вона коротша на 40 секунд.
Ну то імпровізуй, чорт забирай. Імпровізуй!
Зрозумів.
Леді та джентльмени.
Прошу вас звернути увагу на танцмайданчик.
Нашій щасливій парі пора станцювати перший танець.
Але, якщо можна, перед танцем я хотів би сказати кілька слів.
Я був діджеєм на багатьох весіллях.
Більшість шлюбів розвалюється, мов дешеві пластикові меблі.
Так, я кажу про розлучення.
Я сам пережив уже три розлучення.
Скоро буде чотири.
Якщо вона думає, що відсудить мій гідроцикл,
то точно довбанулася.
Закони про розлучення не охоплюють водний транспорт. Це морське право.
Але дивлячись на цю пару, я думаю:
«Оця пара проживе разом довге й щасливе життя».
Що ж, а ось і пісня.
Слухай, тост був шикарний. І музика теж добра.
Ти не проти, якщо я постою тут з тобою? Потрібно всіх бачити.
І навіщо це тобі?
Скажімо так, сьогодні точно станеться якийсь кримінал.
- О ні. - Я розберуся.
Чорт. Сомбастіане, прийом.
Сомбастіане. Прийом.
Я не знаю, що робити.
МУСКАТ
Поставив на сейф сигналізацію, так?
Я просто хочу забрати своє.
Але вона не твоя. Я чесно її виграв.
Ні, то було нечесно.
Може, зіграємо на неї?
Як у старі добрі часи.
Хай виграє найкращий.
О боже. C-Е-Р-4. Себастіан, Едґар, «Чотири в ряд»!
Тепер ясно, чому я не міг її розгадати. Це не загадка, це рахунки ігор.
Едґар усі ці роки вів підрахунок.
Але то була не просто гра в «Чотири в ряд».
То був мій єдиний шанс нарешті обіграти казино.
Почнемо?
Куди б я не кидав фішку,
в нього був виграшний хід.
Він мене підставляв, як і колись. Два шляхи до перемоги.
Ми з тобою знаємо, чим усе скінчиться, Себастіане.
Обирай.
А знаєш? Я віддам її тобі.
Тільки я не можу віддати її всю - це занадто ризиковано.
Варто лишити собі відсотків 20%, так?
Так.
Вважай це хеджем.
А тепер забирайся з мого кабінету.
Ти точно його вбив.
Нащо мені вбивати Едґара?
Бо він порізав твою картку з хером.
Та тільки він її не порізав, правда?
Що? Як?
Я й не збирався забирати свою картку з сейфа, не замінивши її.
Не можна було, щоб Едґар знав, що вона зникла.
Тому я купив іншу, без помилки.
ТАНХЕР - ТАНДЕР
Я забезпечив собі два шляхи до перемоги.
Я ж казав, що хотів обіграти Едґара в його гру.
І це вся твоя історія?
Чому ж на вечірці ти запивав своє горе?
Я не запивав. Я святкував.
До речі. Було те, що може вас зацікавити.
Коли я підійшов до бару, то побачив, як Уліс робив щось зі склянкою.
Усе добре, кемосабе?
Авжеж.
Що питимеш?
«Шеклтон».
То що саме Уліс робив зі склянкою?
Не знаю. Та він щось ховав.
Таке, чого я не мав побачити.
Мушу відповісти.
Коротше, я не вбивав Едґара.
Я лишив йому мільйони в тому сейфі.
А яка вартість цієї картки? Пів мільйона максимум.
Фактично вона мені дорога лише як пам'ять.
Усе?
Лендоне, мій бородатий гівнюк. Як справи?
Пам'ятаєш, я казав, що не скажу твоїй дружині
про той наш вечір у Празі?
- Ну, очевидно, що це наш убивця. - Це не наш убивця.
Що ви сказали? Наш чи не наш?
- Не наш. - Що?
Підтвердити його історію може лише Едґар. А він мертвий.
Треба з'ясувати, що він мав на увазі, коли сказав, що в мами Зої є секрети.
І що то за історія з дядьком і склянкою?
Що, хочете допитати рідних Зої?
Ні. Ні-ні. Не можна. Вони не вбивали Едґара.
Я тебе розумію. Та якщо ми хочемо знати правду, треба бути об'єктивними.
Ага. Як ото ви щойно були з Себастіаном?
Ви весь допит намагалися залізти йому в штани.
Я казала те, що він хотів почути.
Він спокусник. Я вдавала, що він мене спокусив.
Коли люди розслабляються, вони помиляються.
Ну, взагалі-то, це дуже розумно.
Я знаю.
Але ж я повинен зняти з Ґрейс підозру, а не...
Зої це не сподобається.
А мені дуже треба сподобатись її батькам.
Не повторюй моїх помилок.
Що це значить?
- Сядь. - Що?
- Сідай! - Та я вже сиджу.
Мушу тобі зізнатися.
Я не зовсім чесно пояснила, чому пішла з поліції.
Я зробила те, що не варто було робити.
Бо іноді, коли людина занадто до чогось близька, вона не бачить правди.
Працюй.
Чистиш басейн?
Хтось же мусить.
Багато мертвих бджіл.
Дуже сумно.
Мені жаль, що Ізабель така... Ну, як кажуть французи, сучка.
Я розказала про нас Аніку й тій жінці.
Я знаю.
Але я розказала їм не все.
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька